Справа № 132/3583/18
Провадження № 22-ц/801/394/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 132/3583/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.(суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Якименко М. М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу): управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області,

відповідач: Державне казначейство України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Козятинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року, постановлене у м. Калинівка у складі судді Сєліна Є. В., дата складення повного тексту судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області, Державного казначейства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Козятинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області про стягнення майнової шкоди.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року позов задоволено: стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України - 42 269 (сорок дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 59коп. майнової шкоди у вигляді недоотриманого довічного грошового утримання судді, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок прийняття Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» пункт 164.2 статті 164 Податкового Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, унаслідок чого відбулось фактичне звуження змісту і обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства, чинного на момент виникнення відповідних прав.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

03 січня 2019 року управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що не можна вважати збитками грошові кошти, що не отримані громадянином, у зв`язку із їх утриманням у вигляді обов`язкових податків та зборів відповідно до положень чинного законодавства. Заявник вважає, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що управління Державної казначейської служби України Калинівському районі Вінницької області не несе відповідальність за дії інших органів державної влади.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційне провадження зупинене до перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 686/6775/18 за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про відшкодування шкоди за касаційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області.

У зв`язку з ухваленням 05 вересня 2019 року постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільно суду у справі № 686/6775/18, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року провадження у справі поновлено.

26 вересня 2019 року управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області подало клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі № 686/23445/17, а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 686/6775/18.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

- ОСОБА_1 працював суддею Калинівського районного суду Вінницької області і відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016р. № 1600-VIII, у зв`язку з поданням заяви про відставку його звільнено з посади. (а.с.10-12);

- Згідно вказаного акту органу законодавчої влади, на підставі заяви позивача ОСОБА_1 від 07.10.2016 р., його наказом від 07.10.2016р. № 98-С про відраховано зі штату Калинівського районного суду Вінницької області з 07.10.2016р., у зв`язку із виходом у відставку (а. с.8);

- позивач перебуває на обліку в Козятинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно довідки від 01.10.2018р. № 2046/031-29, з щомісячного довічного утримання позивача у період часу з жовтня 2016 року по лютий 2018 року утримувався податок на дохід фізичних осіб та військовий збір, загальний розмір яких склав 42 269,59 грн. (а. с. 9).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та законність прийнятого у справі рішення, слід зазначити наступне:

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суд розглядає в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом був Закон Української РСР «Про судоустрій Української РСР» від 30 червня 1960 року (втратив чинність у зв`язку з прийняттям Закону Української РСР «Про судоустрій Української РСР» № 2022-Х від 05 червня 1981 року), який був чинним на момент обрання ОСОБА_1 19 січня 1981 року народним суддею Бершадського районного суду Вінницької області.

На момент звільнення ОСОБА_1 з посади 07 жовтня 2016 року був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402- VIII( у відповідній редакції).

Закони, які регулювали діяльність суду ту суддів за період роботи ОСОБА_1 визначали професійну діяльність суддів як публічну службу.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України майнової шкоди в розмірі 42 269,59 грн. у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб та військового збору, завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, не дослідивши питання юрисдикційності спору, суд помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У пункті 4 частини 1 статті 374, частині 1статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина 2 статті 377 ЦПК України).

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року слід скасувати та закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій (з огляду на заявлений до відшкодування розмір шкоди) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367,374,8,381-384, 389ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області задовольнити частково.

Рішення рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області, Державного казначейства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Козятинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області про стягнення майнової шкоди - закрити .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета