Постанова

Іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 539/2966/15-ц

провадження № 61-9360св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Жаги Е. Г., та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року, постановлену у складі колегії суддів Мартєва С.Ю., Гальонкіна С. А., Лобова О.А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування багатоквартирного будинку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є споживачем послуг підприємства з забезпечення тепловою енергією у вигляді централізованого опалення місць загального користування як власник квартири АДРЕСА_1 , проте не розраховується за вказані послуги, у зв`язку із чим за період з грудня 2008 року по квітень 2015 року утворилась заборгованість в сумі 1225, 54 грн , яку позивач просив суд стягнути з відповідача а також судові витрати.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Справа переглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року позов Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» 1 225, 54 грн. боргу за спожиту теплову енергію за період з грудня 2008 року по травень 2015 року.

Вирішено питання по судових витратах.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2016 року заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року та ухвалуАпеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" 1225, 54 грн боргу за спожиту теплову енергію за період з грудня 2008 року по квітень 2015 року включно.

Вирішено питання по судових витратах.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позовні вимоги правомірні та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 539/2966/15-ц з Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Зупинено виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу № 539/2966/15-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не задовольнив усне клопотання відповідача про залучення третьої особи до справи балансоутримувача будинку - Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління ( далі ЛК ЖЕУ).

Судами не прийнято до уваги, що позивачем не надано доказів здійснення заходів з утеплення місць загального користування будинком, а тому відповідач не повинен сплачувати за вказані послуги.

Суд апеляційної інстанції помилково посилався на п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, а мав керуватись п. 12 Правил.

ОСОБА_2 була позбавлена можливості звернутись до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Квартира відключена від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання у зв`язку із облаштуванням автономного джерела теплозабезпечення (а.с.13).

Згідно довідки ЛК ЖЕУ від 13 серпня 2015 року, яка являється балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , встановлено, що у будинку діє внутрішньо-будинкова система централізованого опалення, так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання. Відповідно до будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку( а.с.7).

У місцях загального користування під`їзду АДРЕСА_3 , в якому розташована квартира ОСОБА_2 наявні два конвектори «Комфорт-20» довжиною по одному метру( а.с.14).

Протягом опалювальних періодів з 2008 року до 2015 року ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» забезпечувало постачання теплової енергії для опалення будинку АДРЕСА_2 (а.с.20-28).

В період з 2008 по 2015 роки оплату послуг з централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку ОСОБА_2 не проводила, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 1 225, 54 грн , що підтверджується письмовим розрахунком (а.с.33-36).

Позивачем було проведено розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається розподільчими трубопроводами приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку при відключенні окремих квартир від систем централізованого опалення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції в судовому рішенні помилково посилався на п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, а мав керуватись п. 12 Правил, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Між сторонами існує спір з приводу надання комунальних послуг.

Положенням статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 № 630 (далі Правила).

Відповідно до п. 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.

Відповідачу проведено нарахування за опалення місць загального користування, а саме опалення сходової клітини та утрати теплової енергії трубопроводами, розташованим у підвалі.

Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів про несвоєчасне надання або неналежне надання послуг з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку. Також відповідачем не було надано суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами.

Пунктом 12 Правил, на які посилається відповідач зазначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Вказаний пункт Правил регулює порядок оплати за надання послуг опалення саме квартир, а не місць загального користування.

Натомість пункт 28 є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Таким чином, судом першої та апеляційної інстанцій було з`ясовано всі обставин справи, надано їм належну правову оцінку та відповідно правильно було застосовано до спірних правовідносин пункт 28 Правил. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасуванню судових рішень немає.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не задовольнив усне клопотання відповідача про залучення третьої особи до справи - балансоутримувача будинку - КП «ЛК ЖЕУ», не заслуговують на увагу, оскільки залучення чи незалучення третьої особи в даному випадку не впливають на вирішення справи по суті та не можуть бути окремою підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішеннь по суті.

Стосовно доводів касаційної скарги відносно того, що судами не прийнято до уваги, що позивачем не надано доказів здійснення заходів з утеплення місць загального користування будинком, а тому відповідач не повинен сплачувати за вказані послуги, не заслуговують на увагу, оскільки це не спростовує надання позивачем послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, та не впливає на обов`язок відповідача оплачувати надану послугу.

Доводи касаційної скарги відносно того, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості звернутись до суду з заявою про застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про скасування заочного рішення від 03 листопада 2015 року, ОСОБА_2 заявила про сплив позовної давності при нарахуванні заборгованості (а.с.71-73).

З такою ж вимогою до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 звернулась і в апеляційній скарзі ( а.с.84,85).

В жовтні 2016 року, при новому розгляді справи у суді першої інстанції, ОСОБА_2 відмовилась від заяви про застосування строків позовної давності до розрахунків ( а.с.168).

Таким чином, ОСОБА_2 скористалась на власний розсуд, наданим їй правом заявляти клопотання про застосування строків позовної давності, тому доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості звернутись до суду з заявою про застосування строків позовної давності спростовуються матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Відновити виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко