Єдиний унікальний номер 225/8078/18 Номер провадження 22-ц/804/2555/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Халаджи О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Нємиш Н.В. в місті Торецьку Донецької області (повне судове рішення складено 29 липня 2019 року), у справі номер 225/8078/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2018 року до Дзержинського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 10 травня 1987 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 3 вересня 2018 року шлюб розірвано.

Під час шлюбу сторонами придбано транспортний засіб типу - легковий універсал, марки - SSANG YONG, модель - KYRON M 230, чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 . На теперішній час середня ринкова вартість цього спірного майна становить 280000,00 грн.

Сторони не досягли згоди щодо поділу спірного транспортного засобу, тому позивачка ОСОБА_2 просила суд поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: транспортний засіб типу - легковий універсал, марки - SSANG YONG, модель - KYRON M 230, чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на ? частину транспортного засобу, та припинити за ОСОБА_1 право власності на ? частину транспортного засобу.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину транспортного засобу типу - легковий універсал, марки - SSANG YONG, модель - KYRON M 230, чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 .

Припинено за ОСОБА_1 право власності на ? частину транспортного засобу типу - легковий універсал, марки - SSANG YONG, модель - KYRON M 230, чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій

просив апеляційний суд скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24

липня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірний автомобіль придбаний за кошти, отримані ОСОБА_1 в якості відшкодування шкоди, завданої втратою працездатності на виробництві. Тому, відповідач вважає, що цей автомобіль набутий за його особисті кошті та є особистою власністю чоловіка.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду щодо спорів про поділ спільно нажитого майна, не з`ясував обсяг цього спільного майна, джерело і час його придбання, його вартість, тому невірно визначився з підсудністю спору, оскільки частина спільного майна, зокрема спільне нерухоме майно, знаходиться в місті Подольску Московської області, Російська Федерація.

Крім того, зазначив, що його не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи за його фактичною адресою і підготовче провадження відбулося за його відсутністю.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 03.10.1987 року (а.с. 8).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР м. Костянтинівки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, вбачається, що транспортний засіб типу - легковий універсал, марки - SSANG YONG, модель - KYRON M 230, чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 зареєстрований 20.09.2011 року на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою - має право користування ОСОБА_2 (а.с. 8, 31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Судом встановлено і цього не заперечують сторони у справі, що транспортний засіб типу - легковий універсал, марки - SSANG YONG, модель - KYRON M 230, чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 придбаний відповідачем ОСОБА_1 в період шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 .

Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає розгляд справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд першої інстанції вірно визначився з об`ємом права спільної сумісної власності подружжя та дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірного транспортного засобу та припинення ОСОБА_1 право власності на ? частину цього майна.

Вимоги щодо поділу спільного нерухомого майна, зокрема квартири, що знаходиться в м. Подольську, РФ, сторонами не заявлялись та не надавались з цього приводу будь-які докази.

Тому довід апеляційної скарги щодо наявності іншого спільного нерухомого майна подружжя, яке має бути поділено в межах заявлених вимог та порушення через це виключної підсудності, є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль придбаний за кошти отримані ОСОБА_1 , в якості відшкодування шкоди, завданої втратою працездатності на виробництві, є необґрунтованими через їх недоведеність.

Згідно положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано доказів того, що спірний автомобіль куплений саме за кошти, отримані ОСОБА_1 внаслідок відшкодування йому шкоди, завданої втратою працездатності на виробництві.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема неналежне повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання в справі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність його ухвалення, оскільки в подальшому відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бідашко І.Л. приймали участь у розгляді справи, давали пояснення с приводу заявлених вимог, та їм надавалась можливість пред`явити зустрічний позов про поділ майна, у зв`язку з чим розгляд справи відкладався (а.с. 36-37).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Суддя: