ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6659/19 Справа № 206/5600/18 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС про стягнення недоплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про стягнення недоплаченого страхового відшкодування. Просив суд стягнути із відповідача ПАТ «СГ «ТАС» на користь позивача недоплачене страхове відшкодування в розмірі 15829,01 гривень. Стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 705 гривень, витрат на проведення судової авто товарознавчої експертизи розмірі 1500 гривень, а також судові витрати на професійну правничу допомогу, та інші судові витрати, що будуть підтверджені позивачем належними доказами за результатами розгляду справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Незважаючи на наведені приписи закону, страховик (відповідач) частково виконав свої зобов`язання перед позивачем, та сплатив 20.06.2018 року на рахунок СТО лише частину відшкодування в розмірі 34475,16 грн. Без будь-яких вмотивованих підстав відповідач не доплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі: 51254,19 грн. 34475,18 грн. 950 грн., а загалом 15829,01 гривень.

У зв`язку із тим, що права позивача, як потерпілої особи, порушені відповідачем з підстав неналежного виконання страховиком своїх зобов`язань за полісом страхування цивільно-правової відповідальності. 20 березня 2018 року на вулиці Малиновського в м. Дніпро (Самарський район міста), водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Міцубіші Карізма» д/н НОМЕР_1 , порушив вимоги Правил Дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем «Міцубіші Ланцер», д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві приватної власності. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2018 року, яка не оскаржувалась та набрала чинності, по справі 206/1625/18, встановлена вина водія ОСОБА_2 , у зазначеному вище ДТП. Разом із цим, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який скоїв ДТП, застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», згідно страхового полісу АК/6424292 від 24.04.2017 року, франшиза 950 гривень, ліміт відповідальності 100000 гривень. Внаслідок вищезазначеної пригоди, автомобілю Муцубіші Ланцер, д/н НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві приватної власності завдано механічні пошкодження. Як свідчить проведений судовим експертом на замовлення позивача висновок судової авто товарознавчої експертизи №2304/18/18 від 16.04.2018 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Міцубіші Ланцер», д/н НОМЕР_2 з урахуванням зносу складає 51254,19 гривень. (а.с. 2-5).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що 20.03.2018р. представник ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності ННА №933040 від 20.03.2018 року звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, що сталося 20 березня 2018 року в районі з`їзду з Самарського мосту на вул.. Малиновського в м. Дніпро, за участю транспортного засобу «Mitsubishi Carizma», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 (а.с. 6).

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2018р. по справі №206/1625/18 ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення на користь держави у розмірі 340грн. (а.с. 13 справи №206/1625/18).

Керуючись ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, АТ «СГ «ТАС» звернулось до ТОВ «Експертно-Асистучної Компанії «Фаворит» з метою визначення розміру завданих ОСОБА_4 збитків.

05 квітня 2018 року представником АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_5 було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Міцубіші Ланцер», д/н НОМЕР_2 та зазначено, які саме деталі транспортного засобу пошкоджено (а.с. 80).

Зі звіту від 14 квітня 2018 року, складеного оцінювачем колісних транспортних засобів ОСОБА_6 , з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Mitsubishi Lancer, д.р.н. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , згідно договору з ПрАТ «СГ ТАС» зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, після аварійного пошкодження КТЗ Mitsubishi Lancer, д.р.н. НОМЕР_2 , станом на 05 квітня 2018 року дорівнює з урахуванням ПДВ але без врахування ВТВ; у 35425,18 грн. (а.с. 64-74).

За замовленням позивача ОСОБА_1 , судовим експертом Дроздовим Ю.В. було складено висновок експерта №2304/18/18 від 16 квітня 2018 року, відповідно до якого величина матеріального збитку, завдана власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 пошкодженого в результаті Д ОСОБА_7 , складає 51254 (п`ятдесят одну тисячу двісті п`ятдесят чотири) грн. 19 коп. (а.с. 11-23).

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Змістом ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положенням ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Посилання апелянта про те, що звіт від 14 квітня 2018 року, складений оцінювачем колісних транспортних засобів ОСОБА_6 та поданий до суду з порушенням законодавства, колегія суддів не може взяти до уваги, як необґрунтовані, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що звіт від 14 квітня 2018 року, складений оцінювачем колісних транспортних засобів ОСОБА_6 в повній мірі відповідає матеріалам справи та наявним в ній доказам, а отже, у суду відсутні будь-які сумніві щодо його правильності, повноті та обґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як доказ звіт від 14 квітня 2018 року, складений оцінювачем колісних транспортних засобів ОСОБА_6 , оскільки, він був отриманий в передбаченому законом порядку ліцензованим експертом.

Здобуті в ході розгляду справи докази не спростували висновок звіту, а апелянтом переконливих аргументів чи доказів на спростування вказаного висновку до суду не надано; вказаний висновок узгоджується з іншими матеріалами справи і не протирічить їм.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Крім того, судом апеляційної інстанції, у забезпечення змагальності сторін у цивільному процесі та диспозитивності, неодноразово було розяснено право сторонам , у разі незгоди з наданими сторонами доказами та висновками суду, заявити клопотання про призначення у справі саме судової експертизи, за ухвалою суду, проте, представником позивача у судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції, було заявлено про відмову у заявленні такого клопотання.

Крім того, не погоджуючись з письмовим доказом наданим відповідачем Звітом ТОВ Експертно-Асистуюча Компанія Фаворит № 4392 від 14.04.2018 року, складеним на замовлення ПрАТ СТ ТАС та наданим відповідачем, апелянтом та його представником не заявлялось клопотання щодо виклику в судове засідання експерта зазначеної установи для надання усних пояснень щодо його висновку.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційних скарг підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко