Єдиний унікальний номер 237/1962/18
Номер провадження 22-ц/804/2503/19
Головуючий у 1-й інстанції Ліпчанський С.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 липня 2019 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа Павлівська сільська рада про визнання права власності на нерухомість в порядку забезпечення майнового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

10 травня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

В мотивування позовної заяви, зазначила, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку площею 54,9 кв.м, в тому числі житловою площею 20,6 кв.м; фундаменту до літньої кухні; вбиральні; воріт; паркану. Наприкінці 2013 року ОСОБА_3 повідомив позивача про намір продати зазначене домоволодіння. Вони узгодили вартість домоволодіння, відповідач замовив незалежну оцінку його вартості для нотаріуса, яка за звітом склала 21191 грн. В січні 2014 року позивач переїхала жити у вказане домоволодіння із наміром укласти із відповідачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, однак 04.02.2014 року відповідач повідомив її про свій переїзд до іншої місцевості в терміновому порядку та запропонував передати йому 5000 доларів США. Вказану суму позивач передала відповідачу, про що останній склав розписку, у якій він зазначив, що у зв`язку із терміновим виїздом надасть на підставі нотаріально-посвідченої довіреності відповідні повноваження для укладення договору купівлі-продажу доньці позивача - ОСОБА_4 . В свою чергу, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння із вказаним представником відповідача позивач також не змогла, оскільки ОСОБА_4 виїхала на постійне місце проживання до Росії. Позивач вважає, що вона виконала свої зобов`язання за договором купівлі-продажу домоволодіння, оскільки передала відповідачу гроші, прийняла від нього у користування домоволодіння та доглядала його, як власник. Зараз вона має намір розпорядитися ним, але зробити це у законний спосіб не може через відсутність у неї юридичного права власності на домоволодіння. Відповідач, у свою чергу, не бажає нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу ані особисто, ані через уповноважених осіб. Вважає, що оскільки вони з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У зв`язку з чим просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між нею та відповідачем та визнати за нею право власності на спірне домоволодіння.

09.10.2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.11.2018 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено, однак залучено останню до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

14 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про визнання права власності на нерухомість в порядку забезпечення майнового зобов`язання, яка ухвалою суду від 21.03.2019 року була прийнята до розгляду та об`єднана з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

В мотивування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона переїхала жити до с. Павлівка Мар`їнського району Донецької області і вирішила придбати будинок АДРЕСА_1 , який продавала її знайома ОСОБА_4 - донька ОСОБА_2 Власником будинку був ОСОБА_3 , який доручив на підставі нотаріально-посвідченої довіреності продаж цього будинку ОСОБА_4 .. Сам же ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання до Росії, де і проживає дотепер. Так як ОСОБА_4 також переїжджала до Росії, вона передоручила на неї повноваження по купівлі будинку та оформленню документів. Вони з нею домовились, що вона купує будинок за 40000 грн., що на момент купівлі дорівнювало 1000 доларів США та 10000 грн. ОСОБА_1 передала 1000 доларів США ОСОБА_4 одразу, а 10000 грн. повинна була передати пізніше. Коли ОСОБА_4 терміново поїхала, то сказала їй, що її мати ОСОБА_2 забере у неї гроші і передасть їй. Оригінали правовстановлюючих документів на будинок вона також пообіцяла передати через свою матір ОСОБА_2 Остання була присутня при розмові. На виконання їх договору 23.07.2015 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 34000 грн., про що остання написала розписку у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , мешканців села Павлівка. Після цього вона переїхала до будинку, почала їм користуватись та виконувати ремонтні роботи. В порядку забезпечення свого зобов`язання щодо виконання договору купівлі-продажу спірного будинку, суму в 10000 грн. вона перерахувала ОСОБА_4 в Росію відповідно чеку. Проте, незважаючи на виконання нею зобов`язань по купівлі будинку ОСОБА_2 документи їй не передала більше того почала вимагати з неї ще гроші, посилаючись, що сплачена нею сума замала. ОСОБА_1 від даної пропозиції відмовилась, оскільки вважає, що повністю виконала свої зобов`язання перед ОСОБА_4 і заплатила їй навіть на 4000 грн. більше, за які було виготовлено технічний паспорт на будинок. Так як з 23.07.2015 року ні ОСОБА_4 , ні її матір ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів їй не передали вона змушена звернутися до суду. Вважає, що позивач в справі її ошукала , ввела суд в оману. Копії документів, які позивач долучала до справи, вважає неналежними доказами, розписку сфальсифікованою. Зазначає, що ОСОБА_2 у порушення ст. 44 ЦПК України, зловживаючи своїми процесуальними правами, подала до суду завідомо безпідставну позовну заяву за відсутності предмету спору, який мав вочевидь штучний характер. У зв`язку з чим просила в позовних вимогах ОСОБА_2 . відмовити, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право власності на будинок АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на зазначений будинок.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - задоволено в повному обсязі. Визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 04 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок (А-1) загальною площею 54,9 кв.м, в тому числі житловою 20,6 кв.м, фундамент до літньої кухні (б), вбиральню (У-1), ворота (№1), паркан (№ 2 ), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 - відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з даним рішенням, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на її доводи про те, що вона є належним набувачем. На момент купівлі спірного будинку він коштував 24000грн. відповідно оцінки наданої ОСОБА_2 На момент її проживання в будинку з 2015 року по серпень 2019 року вона з чоловіком робила ремонтні роботи в будинку, зробили прибудови, додаткові кімнати, вклали гроші в його поліпшення і його вартість зросла майже втричі до 67911грн. Вважає себе добросовісним набувачем спірного будинку, тому що будинок оплачений, вона не знала і не могла знати, що купує будинок у особи, яка не мала права його продавати. Тому будинок не може бути в неї витребуваний особою, яка не має на нього прав. Разом із родиною весь цей час добросовісно, відкрито володіє будинком. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що строк позовної давності для подання первісного позову минув і позивач не заявляла клопотання про поновлення строку давності.

Позивач та її представник, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 та її представник, представник Павлівської сільської ради в суд апеляційної інстанції не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Зважаючи на положення ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено неповно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Згідно положень ч.1, ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні вимог третьої особи, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але ОСОБА_3 ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд вважав можливим визнати такий договір дійсним. Третій особі в її позовних вимогах суд вважав необхідним відмовити через необґрунтованість позовним вимог, оскільки на момент укладення розписки про отримання ОСОБА_2 завдатку, остання не була власником спірного домоволодіння.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Київського райнарсуду міста Донецька від 18.05.1993 року проведено розподіл спадкового майна, виділено в натурі ОСОБА_3 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення належним чином зареєстровано в РКП «Мар`їнське бюро технічної інвентаризації», тобто ОСОБА_3 є власником спірного домоволодіння. Інвентаризаційна вартість вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами станом на 28.01.2019 року складає 67911 грн. (а.с. 8-9, 74).

Згідно копії розписки від 04.02.2014 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.02.2014 року отримав від ОСОБА_2 за продаж будинку по АДРЕСА_1 5000 доларів США в повному обсязі. Документи не оформив, у зв`язку із терміновим виїздом. Для оформлення документів дав довіреність на доньку позивача - ОСОБА_4 (а.с. 7).

Згідно довіреності, посвідченої 04.02.2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Безуглою С.О. за р. № 188, ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_4 бути його представником з усіх питань пов`язаних з підготовкою документів для відчуження належного йому житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як з земельною ділянкою так і без таких номер 193, розташованого по АДРЕСА_1 . Також надає їй право бути його представником при вчиненні від його імені правочинів та здійсненні інших юридичних дій, пов`язаних з продажем, користуванням, обміном, здаванням в оренду у заставу (іпотеку) у забезпечення його зобов`язань чи зобов`язань третіх осіб в якості майнового поручителя, тощо належного йому житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, як з земельною та присадибною ділянкою так і без таких номер 193, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Згідно довідки № 487 від 11.04.2018 року, виданої виконкомом Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_2 дійсно проживала в АДРЕСА_1 , без реєстрації, з січня 2014 року по 31 липня 2015 року (а.с. 17).

Згідно довідки № 1241 від 27.09.2017 року, виданої виконкомом Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 дійсно проживають в АДРЕСА_1 , без реєстрації з 23.07.2015 року по теперішній час (а.с. 39).

Згідно розписки від 23.07.2015 року, ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримала завдаток за будинок по АДРЕСА_1 в розмірі 10000 грн. та 1000 доларів США. (а.с. 41).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції, проте висновки яких дійшов суд першої інстанції не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Стаття 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно вимог ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією із умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь яких причин нотаріально посвідчити правочин.(постанова від 04.03.2019 року №665/2266/16-ц ВС КЦС)

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причини відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Позивач не довела факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь яких причин його посвідчити, а тому відсутні підстави для визнання правочину дійсним на підставі ст..220 ЦК України. Відсутність доказів факту безповоротного ухилення відповідача є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання за нею права власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав довіреність доньці позивача якою уповноважив ОСОБА_4 бути його представником з усіх питань пов`язаних з підготовкою документів для відчуження належного йому житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як з земельною ділянкою так і без таких номер 193, розташованого по АДРЕСА_1 .

Посилання позивача, що її донька також терміново виїхала до Росії внаслідок чого посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння не відбулося не свідчить про її безповоротне ухилення від нотаріального посвідчення правочину та про втрату стороною можливості з будь яких причин нотаріально посвідчити правочин, оскільки ОСОБА_3 в довіреності передбачив можливість передоручення наданих ОСОБА_4 повноважень.

Суд першої інстанції не повинен був перебирати на себе повноваження притаманні системі органів і посадових осіб, на яких покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші дії, з метою надання їм юридичної вірогідності, а саме повноваження нотаріату.

Крім того рішення суду першої інстанції постановлено на підставі копій документів, які належним чином не посвідчені, що викликало обґрунтоване занепокоєння третьої особи.

Законодавець у ч.ч.1, 3, 5 статті 95 ЦПК передбачив, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Позивач та її представник обізнані про сумніви третьої особи щодо достовірності наданих суду доказів скористалися своїм правом на розвіювання вказаного доводу, вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Вище перелічені обставини привели колегію суддів апеляційної інстанції до висновку про відсутність підстав для задоволення первинного позову.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги третьої особи про визнання права власності на нерухомість в порядку забезпечення майнового зобов`язання виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509 та статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у Главі 49 Цивільного кодексу України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, майнові поручителі.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань згідно з частиною першою статті 546 ЦК України є застава.

Відповідно до статті 572 ЦК України, з якою кореспондуються положення статті 1 Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Матеріали справи містять лише копію ніким не посвідченої розписки про передачу третьою особою ОСОБА_2 завдатку.

Відповідно положень ст..570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Завдатком вважається сума, яка була сплачена після укладення договору з обов`язковим дотриманням його форми.

Оскільки третя особа не надала доказів, що відносно домоволодіння на яке вона претендує було укладено будь який договір, який надав би їй право на отримання його у власність в задоволенні її позову необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи що рішення суду першої інстанції було постановлено з порушенням вимог чинного законодавства воно повинно бути скасовано.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що ухвалою Донецького апеляційного суду від 20.09.2019 року було відстрочено сплату судового збору до постановлення рішення, з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3267гривень за подачу апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено _14 жовтня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 липня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовити.

В задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа Павлівська сільська рада про визнання права власності на нерухомість в порядку забезпечення майнового зобов`язання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь держави судовий збір в розмірі 3267(три тисячі двісті шістдесят сім)гривень за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева