Провадження № 2/761/2366/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Грицик В.Л., Припутневич В.І., Смігунову В.В.,

Позднякову В.С., Савенко О.І.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Федюк І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України про визнання незаконним наказу, відшкодування моральної шкоди та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати незаконним наказ відповідача від 03.09.2018 року №542-к та поновити позивача на роботі; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2018 року.

Вимоги обгрунтовані тим, що з 07.11.2016 року позивач працював у відповідача на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту.

22.02.2018 року наказом Генерального прокурора України було прийнято новий штатний розпис Національної академії прокуратури за яким скорочувалась посада позивача.

28.05.2018 року позивачу було повідомлено про зміну в штатному розписі та запропоновано 14 вакантних посад з метою подальшого працевлаштування, так як до вказаних посад не було зазначено кваліфікаційні вимоги, 24.05.2018 року позивач направив запит на адресу відповідача.

Протягом травня-серпня 2018 року на численні запити позивача відповіді він не отримав.

01.06.2018 року позивачу працівники відповідача намагались вручити повідомлення про звільнення.

03.09.2018 року позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

Позивач вважає звільнення незаконним на тій підставі, що пропонувались посади лише ті, які були вакантними на час попередження про майбутнє звільнення, та не пропонувались ті, які були вакантні на день звільнення. Про майбутнє звільнення було повідомлено позивача лише 22.05.2018 року, тобто не за два місяці до майбутнього звільнення. Не враховане переважне право позивача на залишення на роботі, яке передбачено ст.42 КЗпП України та в цей час на роботу приймались особи, які раніше не працювали у відповідача.

Позивач є членом профспілкової організації, проте звільнення відбулось без погодження профкому, так як роботодавець не звертався до профкому про надання згоди на звільнення позивача.

А тому позивач вважає, так як були порушені норми діючого законодавства при його звільненні, він має бути поновлений на займаній посаді та відповідно має бути виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також позивач зазначає, що він зазнав моральних страждань, оскільки після звільнення він та його сім`я перебували в стресовому стані, без засобів до існування. Відповідно були втрачені нормальні життєві зв`язки, втрачена впевненість в завтрашньому дні, а тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити.

26.02.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення заявлених вимог з підстав, зазначених у відзиві. У відзиві, який 31.01.2019 року надійшов до суду представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що новою структурою та штатним розписом не передбачено посади заступника директора Науково-дослідного інституту. Про наявність вакантних посад позивач був проінформований листами від 01.06.2018 року, 09.08.2018 року, 22.08.2018 року та 03.09.2018 року, але вони були відхилені позивачем. Як зазначає представник, у відповідності до положень статей 40 та 49-2 КЗпП України обов`язок пропонувати вакантні посади виникає у роботодавця з моменту вручення працівникові повідомлення про вивільнення, тобто з 01.06.2018 року. Так як позивач відмовився від всіх запропонованих посад, відповідач був вимушений його звільнити. При звільненні дотримані всі положення діючого законодавства. Також представник зазначає, що відсутні підстави для надання переважного права позивачу на залишення на роботі, як передбачено ст.42 КЗпП України так як посилання позивача на його незамінність і високу кваліфікацію не відповідають дійсності. Крім того, позивачем не доведено спричинення моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 з 14.10.2013 року працював у відповідача, а з 07.11.2016 року на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України.

Наказом №542-к від 03.09.2018 року за підписом ректора Національної академії прокуратури України звільнено ОСОБА_1 із посади заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 03.09.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

Підставою для звільнення як вбачається, став наказ Генерального прокурора України від 22.02.2018 року №21ш, попередження про вивільнення від 01.06.2018 року №13/953.

Наказом Генерального прокурора України №21ш від 22.02.2018 року з метою удосконалення організації роботи Національної академії прокуратури України, керуючись ст.9 Закону України «Про прокуратуру» затверджено структуру та штатний розпис Національної академії прокуратури України.

Як вбачається із штатного розпису, Науково-дослідний інститут Національної академії прокуратури України має директора та три відділи, які відповідно мають начальника відділу та заступника начальника відділу, а також головного наукового співробітника та провідного наукового співробітника, всього 22 особи.

В новій структурі посада заступника науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України відсутня.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22.05.2018 року ОСОБА_1 було вручено лист в якому у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Національної академії прокуратури України з метою подальшого працевлаштування були запропоновані вакантні посади (14 посад) та повідомлено про згоду обійняти одну із зазначених посад та невідкладно письмово повідомити відділ кадрової роботи Національної академії прокуратури України.

01.06.2018 року позивачу намагалися вручити повідомлення про наступне вивільнення з 01.08.2018 року, проте він відмовився його отримувати про що був складений акт.

Крім того, 09.08.2018 року, 22.08.2018 року та 03.09.2018 року ОСОБА_1 також пропонувався перелік посад які на той час були вакантними.

ОСОБА_1 при ознайомленні з переліком посад, зазначив, що після затвердження нової структури Академії йому вперше запропонували вакантні посади 22.05.2018 року, тобто через три місяці, чим порушувались його права.

Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

Під час розгляду справи судом встановлено, що вакантні посади, які були з моменту попередження про вивільнення пропонувались позивачу. Проте він не погоджувався на зайняття їх так як вони не відповідали його досвіду, кваліфікації та займаній посаді у відповідача. В той же час з моменту отримання наказу від 22.02.2018 року вакантні посади позивачу не пропонувались.

Як встановлено в судовому засіданні, після прийняття наказу Генерального прокурора України №21ш від 22.02.2018 року, наказом №147-к від 23.03.2018 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду начальника управління організаційного забезпечення та планування Національної академії прокуратури України, а потім згідно з наказом №44к від 11.04.2018 року він був переведений на посаду проректора Національної академії прокуратури України;

Наказом №275-к від 11.04.2018 року ОСОБА_4 призначено начальником відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування Національної академії прокуратури України;

Наказом №423-к від 14.05.2018 року ОСОБА_5 було призначено на посаду начальника управління організаційного забезпечення та планування Національної академії прокуратури України.

Вказані особи були вперше прийняті на роботу до Академії прокуратури України.

В той же час позивачу не пропонувались вказані посади.

Частиною першою статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частиною сьомою статті 43 КЗпП України унормовано, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України).

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-119цс15.

Частиною 9 статті 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Таким чином, законодавець передбачив можливість усунення порушення роботодавцем указаних вимог законодавства під час судового розгляду трудового спору.

Так як позивач повідомив суд, що він є членом профспілки, що не заперечувала представник відповідача та перед звільненням позивача в порушення статті 43 КЗпП України не було звернення роботодавця до профспілкової групи, суд на виконання вимог ч.3 ст.43 КЗпП України здійснив запит на адресу виборного органу первинної профспілкової організації щодо надання згоди на звільнення позивача.

На засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Генеральної прокуратури України, яке відбулось 17.09.2019 року за результатами розгляду листа Шевченківського районного суду м.Києва від 09.08.2019 року прийнято рішення про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України.

Рішення обгрунтоване тим, що Національною академією прокуратури не дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України про попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. ОСОБА_1 звільнено з посади у звязку із скороченням штату працівників. якого фактично не відбулося. Вручення вакантних посад 09.08.2018 року та 22.08.2018 року здійснювалося у спосіб, не передбачений законодавством, з безпідставним обмеженням у часі на можливість реалізації прав ОСОБА_1 . Крім того, адміністрацією Національної академії прокуратури не враховані вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі.

Крім того, з вказаного рішення вбачається та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, після прийняття наказу Генерального прокурора України №21ш від 22.02.2018 року змінена лише структура Національної академії прокуратури, проте не відбулось скорочення штату працівників - 258 працівників було передбачено в штатному розписі до 22.02.2018 року, така ж кількість їх залишилась і після підписання вказаного наказу.

Крім того, Наказом ректора Національної академії прокуратури України №4од від 21.01.2019 року з метою упровадження в діяльність Академії структури та штатного розпису, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 14.01.2019 року №3ш, введено в дію структуру та штатний розпис Національної академії прокуратури України.

Як вбачається із штатного розпису, Науково-дослідний інститут Національної академії прокуратури України має директора та три відділи, які відповідно мають начальника відділу та заступника начальника відділу, а також головного наукового співробітника та провідного наукового співробітника, всього 18 осіб.

В новій структурі посада заступника науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України відсутня.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що в Національній академії прокуратури України після підписання Генеральним прокурором України наказу №21ш від 22.02.2018 року фактично не відбулось скорочення чисельності та штату працівників, в порушення діючого законодавства України позивачу в період з 22.02.2018 року по 22.05.2018 року не було запропоновано жодної вакантної посади, в той же час на посади приймались особи, які раніше не працювали в Академії, тому суд приходить до висновку що при звільненні були порушені права позивача, а тому є підстави для визнання незаконним наказу Національної академії прокуратури України від 03.09.2018 року №542-к та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 03 вересня 2018 року.

В той же час суд не може взяти до уваги зазначене позивачем, що він має переважне право на залишення на роботі на підставі положень статті 42 КЗпП України, оскільки в Академії не відбулось скорочення штату працівників.

На підставі положень статті 117 КЗпП України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи із суми середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідачем що становить 1 636,08 грн. за період з 03.09.2018 року по 09.10.2019 року (276 днів), що становить 451 558,08 грн. зменшену на суму отриманого доходу в розмірі 11 313,68 грн., а всього 440 244,40 грн.

На підставі положень ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітку за один місяць.

Крім того у відповідності з положеннями статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Національної академії прокуратури України (, адреса: м.Київ, вул..Мельникова, буд.81-Б) про визнання незаконним наказу, відшкодування моральної шкоди та стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Національної академії прокуратури України від 03.09.2018 року №542-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 03 вересня 2018 року.

Стягнути з Національної академії прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 440 244 (чотириста сорок тисяч двісті сорок чотири) гривни 40 копійок (суму зазначено без відрахування податків і зборів).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ча на посаді та стягнення середньомісячного заробітку.

Стягнути з Національної академії прокуратури України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з Національної академії прокуратури України на користь держави судовий збір в розмірі 5 107,24 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула