Справа № 482/1590/19
Номер провадження 2/482/572/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Андрусенко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого вона є.

На обґрунтування позову позивач вказала, що відповідач має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте, з 2004 року, тобто більше одного року, в цьому будинку не проживає та ним не користується, вибув на проживання до Російської Федерації, у зв`язку із чим позивач, як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, який без будь-яких поважних причин і перешкод з боку позивача, за власним бажанням не проживає у житловому будинку.

В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, надала на адресу суду заяву, якою свої позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву, якою позовні вимоги позивача визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом пр. право власності на житловий будинок 19.04.1988 р., реєстровий № 6240.

Відповідач, з 01.04.1988 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується записом в будинковій книзі та довідкою виконкому Новоодеської міської ради за № 38817 від 13.08.2019 р.

Відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного комісією у складі головного інспектора КП «Правопорядок» від 13.08.2019 року, в присутності власника домоволодіння ОСОБА_1 , сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідач по справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає в ньому понад один рік, з 2004 р. в зв`язку зі зміною місця проживання.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи, відповідач у спірному житловому будинку не проживає понад один рік за відсутності будь-яких поважних для цього причин, участі в утриманні житла не приймає.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України.

Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).

Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно дост.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку з 2004 р., тобто, більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає доведеним.

Обґрунтовуючи підставність позову, позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача, який є членом його сім`ї, в житловому будинку порушує його право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати його як власник.

Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2004 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбаченийст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , - 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Головуючий: