ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2917/19 Справа № 202/3914/17 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у здійснення права власності на квартиру шляхом виселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійснення права власності на квартиру шляхом виселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Ця квартира належала на праві власності ОСОБА_2 , з яким було укладено договір купівлі-продажу квартири з письмової згоди його дружини - ОСОБА_1 . Після укладення договору купівлі-продажу квартири відповідачі звернулися до позивача з проханням дозволити їм тимчасово мешкати у квартирі до придбання іншого житла. За усною домовленістю позивач дозволив відповідачам мешкати у квартирі до весни 2017 року за умови терміново знятися з реєстраційного обліку. 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 надала позивачу довіреність на представлення її інтересів щодо зняття з реєстраційного обліку. В подальшому вона цю довіреність скасувала. З квітня 2017 року позивач неодноразово звертався до відповідачів з питання їх виселення з квартири, але вони відмовляються у добровільному порядку звільнити житлове приміщення, не допускають у квартиру позивача, комунальні платежі не сплачують. Проживання відповідачів у належній позивачеві квартирі створює для нього перешкоди у користуванні власністю, оскільки вони не є членами його родини, квартира набувалася ним для особистого проживання. Просив усунути йому перешкоди у здійснення права власності шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 а також будь-кого іншого з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалися на те, що вони не мали бажання продавати своє єдине житло, а із застосуванням погроз були введені в оману ОСОБА_4 , який таким шляхом отримав довіреність на розпорядження квартирою та дозвіл дружини на продаж спірного майна. ОСОБА_2 з лютого по серпень 2016 року працював у ОСОБА_4 водієм автомобіля таксі. За час своєї роботи у ОСОБА_4 ОСОБА_2 заборгував останньому суму грошей. Крім того, на початку літа 2016 року ОСОБА_2 пошкодив у ДТП автомобіль ОСОБА_4 Коштів у ОСОБА_2 на ремонт автомобіля та повернення боргу ОСОБА_4 не було. ОСОБА_4 шляхом погроз примусив ОСОБА_2 скласти нотаріально посвідчену довіреність для того, щоб ОСОБА_4 у разі неповернення коштів у строк до 31 серпня 2016 року міг передати квартиру ОСОБА_2 під заставу. До 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 не повернув гроші ОСОБА_4 та останній, продовжуючи здійснювати моральний тиск на ОСОБА_2 , наказав йому привести 26 вересня 2016 року дружину для надання нотаріальної згоди на передачу майна в заставу. ОСОБА_1 погодилася надати згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 , щоб той особисто міг бути присутнім при отриманні грошей. 30 вересня 2016 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_2 , що квартира передана в заставу ОСОБА_5 та ОСОБА_5 передав позичені до 30 жовтня 2016 року гроші через ОСОБА_4 . Тому вважає, що ОСОБА_4 ввів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в оману, обманним шляхом отримав від нього довіреність на право продажу квартири, а від неї - заяву про згоду на розпорядження майном. ОСОБА_1 зареєстрована у спірній квартирі з 05 січня 2012 року. Також в спірній квартирі з моменту народження мешкає малолітня дитина ОСОБА_1 . Перед складанням договору купівлі-продажу квартири обов`язково потрібно було отримати дозвіл органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. Вважають, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 30 вересня 2016 року на підставі порушення прав дитини на користування житлом може бути визнаний судом недійсним. Просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що 30 вересня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Кокосадзе Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1960 та зобов`язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 сплачену останнім суму за покупку спірної квартири відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Визнато ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с. 79-88/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подали апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 та задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не бул о враховано, що малолітня дитина позивачі за зустрічним позовом проживала у спірній квартирі на час укладання договору купівлі-продажу /а.с. 90-91/.

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню /а.с. 113- 115/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва від 13 лютого 2012 року (т. 1, а. с. 12, 118) належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 13). Спірна квартира загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м. складається з: кімнати площею 10,2 кв. м., кімнати площею 17,1 кв. м., кухні площею 7,7 кв. м., вбиральні площею 1,2 кв. м., ванної кімнати площею 2,2 кв. м., коридору площею 5,0 кв. м., кладової площею 0,3 кв. м., лоджії площею 3,0 кв. м., лоджії площею 1,5 кв. м.

На момент укладання договору купівлі-продажу в спірній квартирі була зареєстрована тільки ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою КВЖРП № 4324 від 29 вересня 2016 року (т. 1, а. с. 121).

ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 05 січня 2012 року, що підтверджується копіює паспорта останньої (т. 1, а. с. 10), довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 02.3-12/7843 від 23 червня 2017 року (а. с. 56).

ОСОБА_2 30 червня 2016 року надав довіреність на ім`я ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 14-15, 90), якою уповноважив останнього бути його представником з питання продажу будь-якій особі за ціну і на умовах йому відомих та на його розсуд належної йому квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

29 вересня 2016 року ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та на укладання та підписання будь-яких дозволених законодавством правочинів цивільно-правового характеру, в тому числі укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування та інші її чоловіком ОСОБА_2 на строк та на умовах за його власним розсудом (т. 1, а. с. 16, 139).

30 вересня 2016 року між ОСОБА_4 , який діяв по довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Несеном В.А. 30 червня 2016 року, від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 17, 116-117). Умовами договору купівлі-продажу квартири передбачено, що внаслідок його укладання не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних.

Згідно розписки, складеної ОСОБА_2 30 вересня 2016 року (т. 1, а. с. 76), він отримав від ОСОБА_3 після укладання договору купівлі-продажу кошти у розмірі 5 650 доларів США.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1, а. с. 18) за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м.

ОСОБА_3 належним чином виконав всі узгоджені сторонами за договором купівлі-продажу істотні умови і свої зобов`язання, в тому числі і щодо повної оплати продавцю узгодженої вартості квартири. Іншого відповідачами не доведено. Так, ОСОБА_2 було власноруч складено 30 вересня 2016 року розписку про отримання від ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 76).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 3458 (т. 1, а. с. 31) у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04 листопада 2016 року ОСОБА_1 надала на ім`я ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останнього бути її представником з питань, пов`язаних зі зняттям її з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 19, 96).

05 листопада 2016 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Несену В.А. заяву про скасування довіреності, виданої нею 04 листопада 2016 року, де її представником був зазначений ОСОБА_3

12 червня 2017 року ОСОБА_2 подав до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Несена В.А. заяву про скасування довіреності, виданої ним 30.06.2016 року, де його представником був зазначений ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 94).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі продовжують проживати у спірній квартирі, змінили замки та не дають можливості позивачу потрапити до квартири. Відповідачі своїм проживанням у квартирі чинять перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , з приводу чого позивач звертався до поліції (т. 1, а. с. 32). Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року було задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (т. 1, а. с. 183).

Враховуючи наведені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири та визнання ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. Виходячи з правових норм закріплених у статтях 317, 321, 383 та 391 ЦПК України ОСОБА_3 , як власник квартири має право їй розпоряджатись на власний розсуд та вимагати усунення перешкод, які обмежують його право власності.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно поживання малолітньої дитини відповідачів на час укладання договору купівлі-продажу квартири, колегія суддів не може прийняти їх до уваги, входячи з наступного.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушень права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі за зустрічним позовом, як батьки малолітньої ОСОБА_6 , маючи по відношенню до неї обов`язки та будучи офіційними представниками дитини, мали піклуватися про житлові та інші майнові права дитини при укладанні всіх правочинів, в тому числі довіреності, договорів позики та договору купівлі-продажу квартири. Батьки дитини фактично за спільною згодою вирішили питання про зміну місця проживання їх сім`ї разом із малолітньою дитиною.

За таких обставин рішення суду першої інстації є достатньо обґрунтованим та таким, що ґрунтується на нормах закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров