ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 640/5200/19

провадження № 22-ц/818/3312/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Тичкової О.Ю.,

суддів: - Котелевець А.В.,

-Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сидорчук М.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова, постановлену 5 квітня 2019 року у складі судді Зуб Г.А., -

установив:

11.03.2019 ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 20.07.2018 у розмірі 280 000 доларів США, що становить 7 386 400 грн, та проценти за користування позикою в сумі 473 539,06 грн, розподілити судові витрати.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

29.03.2019 представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 100% корпоративних прав ТОВ «АГРОСЕРВІС-ХАРКІВ», які належать відповідачам, із накладенням заборони проведення будь-яких нотаріальних та реєстраційних дій із даними корпоративними правами, заборони здійснення всім державним реєстраторам державної реєстрації будь-яких змін до установчих документів у зв`язку зі зміною учасників ТОВ «АГРОСЕРВІС-ХАРКІВ». Також просив накласти заборону відчуження, а також заборону будь-яких реєстраційних та нотаріальних дій щодо нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 , а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку літ. «Ж-2», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 пров АДРЕСА_2 Старобільський АДРЕСА_3 , та нежитлових приміщень 2-го поверху №31-:-47 в літ. «А-3» загальною площею 919,1 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_4 ; та нежитлових приміщень підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_4 .

Заява мотивована тим, що заборгованість відповідачів перед позивачем складає 7 859 939,06 грн. Договори позики від 20.07.2018 були укладені ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_3 , вони спільно користувались отриманими коштами, а тому мають нести солідарну відповідальність щодо їх повернення. Відповідачі ухиляються від повернення грошових коштів, оскільки позика в установлений строк повернута не була. До часу прийняття судом рішення про задоволення позову та початку його примусового виконання відповідачі можуть відчужити вказане майно, що може ускладнити виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2019 року заява задоволена частково. Накладено заборону відчуження до вирішення справи по суті на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок загальною площею 46,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; житловий будинок літ. «Ж-2», загальною площею 219,3 кв.м., житловою площею 101,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29900671; нежитлові приміщення підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25062167.В іншій частині клопотання суд відмовив.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до наданої до суду інформації з Харківського міського ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області від 29.03.2019 відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року, шлюб був розірваний 20.11.2018. Нерухоме майно, що зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок літ. «Ж-2», розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та нежитлові приміщення підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , було придбане під час перебування останньої в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Доказів того, що вказане майно є приватною власністю ОСОБА_3 матеріали справи не містять. В частині заборони будь-яких реєстраційних та нотаріальних дій щодо вказаного майна судом першої інстанції відмовлено з тих мотивів, що судом задоволено вимогу представника позивача про заборону відчуження майна, а тому підстав для заборони будь-яких реєстраційних або нотаріальних дій стосовно вказаного майна не існує, оскільки заборона відчуження на майно передбачає вказані дії, а також позивачем не надано відомостей, що вказане майно належить відповідачу.

Відмову у задоволені заяви щодо накладення арешту на 100% корпоративних прав ТОВ «АГРОСЕРВІС-ХАРКІВ» із накладенням заборони проведення будь-яких нотаріальних та реєстраційних дій із даними корпоративними правами, мотивовано тим, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, та такі заходи вжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати представник заявника при розгляді справи є, передусім, втручанням в діяльність юридичної особи, що в свою чергу є порушення ст. 6 та ст.19 Конституції України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та скасувати заборону відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 Прийняти нову ухвалу, якою залишити без задоволення заяву позивача про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми ст. 73 Сімейного кодексу України (надалі СК України),оскільки з`ясування питання чи укладався договір позики в інтересах сім`ї і чи використана позика на потреби сім`ї має з`ясовуватися під час розгляду справи. Нерухоме майно є приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Золотоус-Жидковою О.О., реєстраційний номер 1819; нежитлові приміщення підвалу №№1-:-5, 7-:-10, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ,належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Яровою Л.А., реєстровий номер 877. Про укладання договорів позики ОСОБА_2 ОСОБА_3 не знала, згоди на укладання договорів позики своїм чоловіком не надавала. Враховуючи суму наданої позики, договір виходить за межі дрібного побутового, тому не міг бути укладений без згоди дружини. На час укладання договору позики ОСОБА_3 з ОСОБА_2 фактично не проживали, в листопаді 2018 року шлюб між ними було розірвано.

Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до договорів позики, позика ОСОБА_2 отримана з метою формування комерційного проекту.

На момент постановлення оскаржуваної ухвали нежитлові приміщення підвалу №№1-:-5, 7-:-10, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , не були у власності ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування від 25.03.2019 року, а житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , належить третім особам, оскільки ОСОБА_3 продала його на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2013.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , належить задовольнити частково враховуючи таке.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як убачається із матеріалів контрольного провадження, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення з них заборгованості за договорами позики від 20.07.2018 у розмірі 280 000 доларів США, що становить 7 386 400 грн, та процентів за користування позикою в сумі 473 539 грн 06 коп. Позов обґрунтований тим, що договори позики було укладено ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_3 , а отже, оскільки вони спільно користувалися отриманими коштами, то мають нести солідарну відповідальність за їх повернення (аркуші 2-6 контрольного провадження).

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, суд має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачам і де вони знаходяться. Законодавець не передбачає можливості суду забезпечувати позов шляхом заборони вчиняти певні дії щодо майна, що не належить відповідачу.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив, зокрема, заборонити відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку літ. «Ж-2» за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлових приміщень підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_4 (аркуші 23-26 контрольного провадження).

25 березня 2019 року ОСОБА_3 подарувала належні їй нежитлові приміщення підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 . Від імені останньої під час укладання договору купівлі-продажу діяв представник за довіреністю ОСОБА_7 (аркуші 43-44 контрольного провадження).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 167029317 від 17.05.2019 житловий будинок літ. «Ж-2», загальною площею 219,3 кв.м., житловою площею 101,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , 30.08.2013 придбаний ОСОБА_8 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (аркуші 52-54 контрольного провадження).

Тобто на час винесення судом оскаржуваної ухвали від 5 квітня 2019 року, зазначені вище об`єкти нерухомості не перебували у власності ОСОБА_3 , тому в суду не було підстав забезпечувати позов ОСОБА_1 шляхом накладення заборони їх відчуження.

Тому апеляційна скарга представника ОСОБА_3 в цій частині є обґрунтованою. Ухвалу суду першої інстанції в частині заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., що розташованих за адресою: АДРЕСА_4 , належить скасувати з ухваленням нової постанови про залишення заяви про забезпечення позову в цій частині без задоволення.

При цьому посилання апеляційної скарги на те, що житлові будинки АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , набуті ОСОБА_3 на підставі договорів дарування, тому є її особистою власністю, не спростовують обґрунтованості висновку суду про наявність підстав про заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 . Оскільки вимоги ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України не встановлюють обов`язку суду з`ясовувати джерело походження майна, що належить відповідачу на праві власності при застосуванні заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження такого майна.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2019 року скасувати в частині накладення заборони відчуження належних ОСОБА_3 житлового будинку літ. «Ж-2», загальною площею 219,3 кв.м., житловою площею 101,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29900671; нежитлових приміщень підвалу №№1-:-5, 7-:-18, І, ІІ, 3-го поверху №№48-:-55, І, ІІ, антресолі 3-го поверху №№56-:-58 в літ. «А-3», загальною площею 1757,0 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25062167.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний