КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/49312/18-ц

02 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Батрин О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсними карт умов праці, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про визнання недійсними карт умов праці, в якому просив визнати недійсними Карти умов праці чергового по залізничній станції Ніжин (Київського і Конотопського напрямків), які складались при проведенні атестації робочого місця за умовами праці в жовтні 2014 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.10.2014 року була проведена атестація робочого місця чергових по залізничній станції Ніжин виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень, за результатами якої характер та умови праці є допустимі та відносяться до другого класу.

Вважає, що вказана атестація була проведена з порушенням вимог абзаців другого -шостого пункту 6 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року, зокрема, дослідження освітленості - шкідливого виробничого фактору, який діє з 1997 р. по 2014 р. на робочому місці чергового по залізничній станції Ніжин не проводилося.

16.07.2018 року за результатами невиїзного інспектування залізничної станції Ніжин виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця «ПАТ «Укрзалізниця» управлінням Держпраці у Чернігівській області складено Акт №04-05/01/04 про виявлені порушення та припис про їх усунення.

Вказував на те, що за результатами проведення атестацій робочого місця чергових по залізничній станції Ніжин в: лютому 1999 року, грудні 2004 року, лютому 2010 року -характер та умови праці відносились до шкідливих та небезпечних третього ступеня третього класу, за період з 1999 рокупо 2014 року умови праці фактично не змінились, у зв`язку з чим вважав, що проведена у жовтні 2014 року атестація робочого місця чергових по залізничній станції Ніжин не здійснила свою мету, яка відповідно до п.2 Порядку про проведення атестації робочих місць за умовами праці №442 від 01.08.1992року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками в галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах праці.

З огляду на зазначене, позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акці онерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсними карт умов праці відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального та невірно застосовано норми матеріального права. Зазначав, що суд безпідставно не взяв до уваги протоколи проведення досліджень освітленості № 167 від 21.11.2018 року і проведення досліджень важкості та напруженості праці № 1017 від 21.11.2018 року, які складалися при проведенні позачергової атестації у 2018 року, за результатами яких умови праці за факторами освітленості та напруженості праці віднесені до шкідливих ІІІ класу 3.1 ступеня, а також судом не враховано додатку № 1 до трудової книжки, згідно якого, умови праці з 1999 року по 2014 рік (атестації 1999, 2004, 2010 роки) за фактором напруженості праці відносилися до шкідливих ІІІ класу 3.3 ступеня, а за фактором шумового навантаження - до шкідливих ІІІ класу 3.2 ступеня.

Посилався на те, що судом не враховано лист Держпраці від 13.09.2018 року, у якому зазначено, що з 1997 по 2014 роки на робочому місці чергового по залізничній станції Ніжин наявні шкідливі виробничі фактори (освітлення та мікроклімату), які підтверджені результатами лабораторних досліджень умов праці, атестацією робочого місця за умовами праці.

Вказував на те, що протоколами проведення досліджень освітленості № 167 від 21.11.2018 року і проведення досліджень важкості та напруженості праці № 1017 від 21.11.2018 року підтверджується, що в період дії наказу № 95 від 27.10.2014 року «Про підсумки проведення атестації робочого місця чергового по залізничній станції Ніжин за умовами праці» з 30.10.2014 по 30.10.2019 роки умови праці чергового по залізничній станції Ніжин відносяться до шкідливих 3 класу 3.1 ступеня та підтверджено скорочену тривалість робочого тижня (36 год.) згідно постанови КМУ № 163 і додаткову відпустку тривалістю 4 дні згідно постанови КМУ № 1290 від 17.10.1997 року, тоді як відповідач приховує від чергового по залізничній станції Ніжин наявність шкідливих умов праці на його робочому місця.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засідання позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача - Іжевський О.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на посаді чергового по залізничній станції Ніжин виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

З карт умов праці, складених за результатами перевірки робочих місць № 7, № 8 вбачається, що за результатами атестації робочого місця, робоче місце не має факторів ІІІ класу шкідливих та небезпечних умов праці. Умови праці на робочому місці слід вважати допустимими.

16.07.2018 року за результатами невиїзного інспектування залізничної станції Ніжин виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця «ПАТ «Укрзалізниця» інспектором управління Держпраці у Чернігівській області Маньковським Р.Л. складено Акт №04-05/01/04 про виявлені порушення вимог абзаців другого-шостого пункту 6 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року при проведенні атестації робочого місця чергового по залізничній станції Ніжин у 2014 році, внаслідок чого при проведенні вказаної атестації: не встановлено всі фактори і причини виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічні дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці виконано не в повному об`ємі; не проведено комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; не в повній мірі установлено ступені шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; не можливо обгрунтувати віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими) важкими (особливо важкими) умовами праці. (а.с.11-18)

На виконання вказаного акту, 16.07.2018 інспектором управління Держпраці у Чернігівській області Маньковським Р.Л. видано припис про усунення порушень, зазначених у вказаному акті.(а.с.19-21)

23.08.2018 позивач звернувся до Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці зі скаргою щодо недотримання належних умов праці на робочому місці чергового по залізничній станції Ніжин.

Листом Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 13.09.2018 №4342/4/4.5-3В-18 повідомлено позивача про відсутність можливості для надання висновку щодо наявності (відсутності) шкідливих умов праці на робочому місці чергового по залізничній станції Ніжин. (а.с.22-23)

Обгрунтовуючи позов позивач просив визнати недійсними карти умов праці чергового по залізничній станції Ніжин (Київського і Конотопського напрямків), які складались при проведенні атестації робочого місця за умовами праці в жовтні 2014 року, у зв`язку з тим, що атестація робочого місця чергового по залізничній станції Ніжин у жовтні 2014 року була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, а оскільки умови праці за період з 1999 по 2014 роки не змінились, вважає що робоче місце чергового по залізничній станції Ніжин відноситься до категорії шкідливих та небезпечних умов праці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено і позивачем не доведено порушення його прав та інтересів, які б підлягали захисту в обраний позивачем спосіб, відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного прав, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, позивач просив визнати недійсними карти умов праці чергового по залізничній станції Ніжин (Київського і Конотопського напрямків), які складались при проведенні атестації робочого місця за умовами праці в жовтні 2014 року, посилаючись на те, що атестація робочого місця чергового по залізничній станції Ніжин у жовтні 2014 року була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, а оскільки умови праці за період з 1999 по 2014 роки не змінились, вважає що робоче місце чергового по залізничній станції Ніжин відноситься до категорії шкідливих та небезпечних умов праці.

Процес проведення атестації на підприємстві регулюється, зокрема, наступними нормативно-правовими актами: Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою КМУ №442 від 01.08.1992 року (далі - Порядок); Методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Мінпраці України №41 від 01.09.1992 року (далі - Рекомендації).

Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41 визначають організацію роботи по проведенню атестації робочих місць, оцінку умов праці та реалізацію прав трудящих на пільги і компенсації залежно від шкідливих та небезпечних виробничих факторів.

Відповідно до п. 1.1 Методичних рекомендацій основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Відповідно до п. 1.4 Методичних рекомендацій атестація робочих місць передбачає: виявлення на робочому місці шкідливих і небезпечних виробничих факторів та причин їх виникнення; дослідження санітарно-гігієнічних факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці щодо відповідності їх вимогам стандартів, санітарних норм і правил; обгрунтування віднесення робочого місця до відповідної категорії за шкідливими умовами праці; підтвердження (встановлення) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, додаткову відпустку, скорочений робочий день, інші пільги і компенсації залежно від умов праці; перевірку правильності застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення; розв`язання спорів, які можуть виникнути між юридичними особами і громадянами (працівниками) стосовно умов праці, пільг і компенсацій; розроблення комплексу заходів по оптимізації рівня гігієни і безпеки, характеру праці і оздоровлення трудящих; вивчення відповідності умов праці рівневі розвитку техніки і технології, удосконалення порядку та умов установлення і призначення пільг і компенсацій.

Для організації і проведення атестації керівник підприємства видає наказ, в якому: визначає основу і завдання атестації; затверджує склад, голову і секретаря постійно діючої атестаційної комісії, визначає її повноваження, у разі потреби - склад цехових (структурних) атестаційних комісій; установлює терміни і графіки проведення підготовчих робіт у структурних підрозділах підприємства; визначає взаємодію із зацікавленими державними органами і громадськими організаціями (експертизою умов праці, санітарно-епідеміологічною службою); визначає проектні, науково-дослідні установи для науково-технічної оцінки умов праці і участі в розробленні заходів по усуненню шкідливих виробничих факторів (п. 2.1 Рекомендацій).

Атестаційна комісія: здійснює організаційне, методичне керівництво і контроль за

проведенням роботи на всіх етапах; формує всю потрібну правову і нормативно-довідкову базу і організує її вивчення; визначає і залучає у встановленому порядку потрібні

організації до виконання спеціальних робіт; організує виготовлення планів розташування обладнання по кожному підрозділу з урахуванням його експлікації, визначає межу робочих місць (робочих зон) та надає їм відповідний номер; складає перелік робочих місць, що підлягають атестації; порівнює застосовуваний технологічний процес, склад обладнання, використовувані сировину і матеріали із передбаченими в проектах; визначає обсяг досліджень шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища та організує ці дослідження; прогнозує та виявляє утворення шкідливих і небезпечних факторів на робочих місцях; встановлює на основі Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника (ЄТКД) відповідність найменування професій і посад, зайнятих на цих робочих місцях, характеру фактично виконуваних робіт. У разі відхилень назва професії (посади) приводиться у відповідність до ЄТКД по фактично виконуваній роботі; складає "Карту умов праці" на кожне враховане робоче місце або групу аналогічних місць (додаток 2); проводить атестацію і складає перелік робочих місць, виробництв, професій та посад з несприятливими умовами праці; уточнює діючі і вносить пропозиції на встановлення пільг і компенсацій залежно від умов праці, визначає витрати на дані цілі; розробляє заходи до поліпшення умов праці і оздоровлення працівників; виконує свої функції до призначення нового складу комісії при позачерговій атестації (п. 2.3 Методичних рекомендацій).

Відповідно до п. 6 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обгрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до п. 8 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ.

Згідно додатку № 1 до Методичних рекомендацій, карта умов праці - документ, в якому вміщуються кількісні і якісні характеристики факторів виробничого середовища і трудового процесу, гігієнічна оцінка умов праці,рекомендації щодо їх поліпшення, запропоновані пільги і компенсації.

Аналіз вказаних положень Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41 свідчить про те, що карта умов праці - документ, який узагальнює результати атестації робочих місць, на його підставі визначають гігієнічну оцінку умов праці на робочому місці, оцінюють стан технічного й організаційного рівня робочого місця, визначають працівникам пільги і компенсації за роботу із шкідливими умовами праці та розробляють заходи, щоб поліпшити умови праці.

Згідно зі ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, позовні вимоги, з якими звернувся позивач до відповідача - про визнання недійсними карт умов праці, які складені за результатами проведення атестації робочого місця за умовами праці в жовтні 2014 року - не є належним способом захисту прав, оскільки карта умов праці є документом, до якого вносяться лише відомості на підставі проведеної атестації, тоді як позивачем не заявлялися вимоги про визнання атестації такою, що не відповідає чинному законодавству, та відповідно не оскаржувалися результати її проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, враховуючи встановлене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову у справі, що розглядалася, через невідповідність обраного позивачем способу захисту передбаченим законодавством і те, що позивачем не доведено факту порушення його прав та законних інтересів внаслідок заповнення карт умов праці.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому є необґрунтованими та безпідставними, рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: