ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 644/3304/19

Провадження № 22-ц/818/4599/19

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зубко К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 липня 2019 року (суддя - Горчакова О.І.)

по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зубко К.В. та скасування постанови державного виконавця від 26.03.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України, -

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зубко К.В. та скасування постанови державного виконавця від 26.03.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України.

Скарга мотивована тим, що 26.03.2019 року у виконавчому провадженні ВП № 55360683 державним виконавцем Зубко К.В. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Просив визнати дії державного виконавця міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зубко К.В. - незаконними, неправомірними; скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 26.03.2019 року.

У судовому засіданні скаржник та представник скаржника скаргу підтримали.

Державний виконавець міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зубко К.В. у судове засідання не з`явилася.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати дії державного виконавця незаконними та неправомірними.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу міськрайонний відділ ДВС по Харківському району та місту Люботину зазначив, що станом на час розгляду справи в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо сплати боржником заборгованості зі сплати аліментів.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

За приписами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що правовідносини, які склались між учасниками справи, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" та нормами статей розділу VII Цивільного процесуально Кодексу України.

Предметом скарги ОСОБА_1 є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

Матеріалами справи встановлено, що постановою державного виконавця від 12.12.2017 року ВП №55360683 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №644/7269/17, виданого 05.12.2017 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів згідно розрахунку від 21.03.2019 року за період з 08.11.2017 року по 21.03.2019 року складає 20130,1 гривень.

Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Згідно ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Розмір заборгованості по аліментам в сумі 20130,1 гривень сторонами не оспорюється.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VIII від 7 грудня 2017 року, який набув чинності 6 лютого 2018 року, частину 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» доповнено новим абзацом наступного змісту: «За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови :

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та оголошеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

На час перегляду справи вказана заборгованість скаржником не погашена, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Безпідставне, тривале та необґрунтоване невиконання рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, порушує законні права та інтереси останньої та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Крім того, обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника до виконання ним боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного та відповідно до норм ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції доходить висновку, що підстави для задоволення скарги та cкасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко