Номер провадження: 22-ц/813/2867/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участі: представника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2017 року (одноособово суддя Загороднюк В.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) про поділ спільного майна подружжя,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

27.11.2015 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, а саме: визнання за нею і відповідачем ОСОБА_4 , за кожним, права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; визнання за нею і відповідачем ОСОБА_4 , за кожним, права приватної власності на 1/2 частку автомобіля марки Volkswagen, модель Touareg, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер № НОМЕР_2 .

Позов обґрунтовано наступним.

З 08.09.1995 року позивач і відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі і в період шлюбу вони з відповідачем придбали 3/х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а також автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, № НОМЕР_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2007 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , останній придбав квартиру по АДРЕСА_1 . Також за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen, модель Touareg, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2967 куб.см., номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер № НОМЕР_2 .

Посилаючись на те, що у період шлюбу вони з відповідачів придбали квартиру АДРЕСА_1 і автомобіль марки Volkswagen, модель Touareg, 2008 року випуску, які є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка просила позов задовольнити у порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Представник позивачки у судовому засіданні 02.08.2017 року позов підтримав, представник відповідача і представник третьої особи заперечували проти позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Суд визнав за позивачкою і відповідачем, за кожним, право приватної власності Ѕ частину на квартири АДРЕСА_1 , а також визнав за

позивачкою та відповідачем, за кожним, право приватної власності на Ѕ частку автомобіля марки Volkswagen, модель Toure, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Третя особа ОСОБА_2 не погодився із рішенням суду від 02.08.2017 року і в особі представника подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.04.2018 року замінено третю особу ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 (а.с.7-9 т.2).

В апеляційній скарзі представник третьої особи просить рішення суду від 02.08.2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на незаконність рішення.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника третьої особи зазначає:

26.01.2016 року, відповідно до договору про відступлення права вимоги між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬЯНС ФІНАНС» та ОСОБА_2 , до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за Кредитним договором № 166/1-14 від 14.03.2014 року, за кредитним договором № 440/6-11 від 23.09.2011 року, за Договором іпотеки від 14.03.2014 року реєстровий №р-417, а також за договором застави від 23.09.2011 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року у справі № 522/17531/15-ц із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 166/1-14 в сумі 867 654,69 гривень. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 року у справі № 522/17528/15-ц, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінено, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 440/6-11 від 23.09.2011 року станом на 12.08.2015 року у розмірі 334 180,29 гривень.

Рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Суд залишив поза увагою п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» щодо необхідності застосовування ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України стосовно обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги, що взагалі ставить під сумнів наявність спору.

Суд, у порушення норм матеріального права, вийшовши за рамки позовних вимог, і, у порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнав право приватної власності на 1/2 частку автомобіля.

Дії позивача і відповідача носять характер удаваного правочину, з метою виведення з-під застави транспортного засобу, вчинення перешкод для іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмети іпотеки та застави. Жоден з них не ставить питання про поділ кредитних зобов`язань і поділ іншого наявного спільного майна подружжя, що ставить під сумнів наявність взагалі будь-якого спору.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі №6- 2811цс15, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі №6-539цс16, до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім "і, то цивільні права та обов 'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов 'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов 'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Відповідно до Ухвали ВССУ від 01.02.2017 року по справі 541/642/13-ц, « ..Суд дійшов помилкового висновку про те, що квартири, автомобіль, автомобільний причеп, колісний трактор та тракторні причепи, є неподільними речами, сторони не дійшли згоди з приводу виділення у власність одному з них конкретного майна, а також розміру компенсації на користь іншого за втрачену частку у праві спільної сумісної власності, така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду..».

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка і відповідач не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З 08.09.1995 року позивачка і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.11 т.1).

07.02.2007 р., у період шлюбу сторін, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12,177 т.1).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого РЕВ при УДАІ УМВС України в Одеській області від 10.09.2011 року, автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, № НОМЕР_2 , з 2011 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 (а.с.35,36 т.1).

23.09.2011 року, за договором застави, відповідач передав зі згоди позивачки ПАТ АБ «Порто-Франко» у заставу автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, № НОМЕР_2 , який з 2011 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 (а.с.30-36 т.1).

14.03.2014 року, зі згоди позивачки, відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25-29 т.1).

26.01.2016 року, за договором відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Фінанс» відступило ОСОБА_2 права вимоги за договором застави від 23.09.2011 року, за іпотечним договором від 14.03.2014 року та за договором застави транспортного засобу від 14.03.2014 року (а.с.19-36) т.1).

22.94.2016 року приватним нотаріусом видано виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, № НОМЕР_2 (а.с.163 т.1).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

20.11.2017 року, за договором відступлення права вимоги за кредитними договорами, договорами застави та іпотечним договором, ОСОБА_2 відступив, а ОСОБА_1 прийняв на себе право вимоги за договором застави від 23.09.2011 року, за іпотечним договором від 14.03.2014 року та за договором застави транспортного засобу від 14.03.2014 року (а.с.236-244 т.1).

Між сторонами виникли правовідносини з поділу майна подружжя, які регулюються нормами СК України і ЦК України.

(доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, визнаючи право власності подружжя на квартиру і автомобіль виходив з того, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу шляхом визнання права власності на ідеальні частки спірного майна (а.с.208-210 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ст. 62 ч.1 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ст. 69 ч.1, ст. 70 ч.1, ст. 71 ч.ч.1,2 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, у шлюбі 07.02.2007 року на ім`я відповідача придбана квартира АДРЕСА_1 , а 10.09.2011 року автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, № НОМЕР_2 , які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і зі згоди позивачки у 2011 році та у 2014 році передані в заставу та іпотеку.

Зважаючи на те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, крім того, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість поділу майна подружжя.

Позивачка просила здійснити поділ нерухомого майна (квартири) шляхом визнання права власності на ідеальну частку, що не суперечить вимогам закону.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, слід виходити з вимог ч.ч.4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, тобто за умови звернення подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільна річ не може бути реально поділена між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхній спільній частковій власності.

Зважаючи на те, що позивачка заявила вимоги про поділ нерухомого майна шляхом визнання за права власності на ідеальну частку, що ґрунтується на законі, а вимоги позивачки про поділ неподільної речі (автомобіля) без внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду можливий лише шляхом визнання ідеальної частки подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна у їхній спільній частковій власності, рішення суду в частині поділу квартири підлягає залишенню без змін, а в частині поділу автомобіля - зміні з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи третьої особи у скарзі про те, що: суд не застосував положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; представник відповідача визнав позовні вимоги, що ставить під сумнів наявність спору; позивачка просила визнати право приватної власності на ідеальну частку автомобіля, однак придбаний у шлюбі спірний автомобіль вже зареєстрований за відповідачем, право власності на який не оскаржується, а діючим законодавством не передбачено задоволенням вимог позивача про визнання права власності за відповідачем; дії позивача і відповідача носять характер удаваного правочину, з метою виведення з-під застави транспортного засобу, вчинення перешкод для іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмети іпотеки та застави; позивачка і відповідач не поставили питання про поділ кредитних зобов`язань і поділ іншого наявного спільного майна подружжя, що ставить під сумнів наявність будь-якого спору; боргові зобов 'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя, - не заслуговують на увагу.

Суд, вирішуючи спір щодо поділу неподільної речі повинен враховувати вимоги ч.ч.4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, тобто за умови звернення подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Разом з тим, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільна річ не може бути реально поділена між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхній спільній частковій власності.

Законодавством визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Визнання відповідачем позову є його правом і не може беззаперечно свідчить про відсутність спору.

Разом з тим, з журналу судового засідання від 02.08.2017 року і рішення суду вбачається, що представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав (а.с.203,204,208).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача дійсно є певні кредитні зобов`язання.

У встановленому законом порядку, ні позивачка, ні відповідач не поставили питання про поділ кредитних зобов`язань і поділ іншого наявного спільного майна подружжя, що є їхнім правом і не є підставою для скасування рішення суду про поділ певного майна подружжя.

Боргові зобов 'язання подружжя мають враховуватись судом у разі, якщо вони є предметом спору, тобто якщо в суді заявлені вимоги про поділ боргових зобов`язань подружжя.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно незаконності рішення суду в частині поділу нерухомого майна (квартири) подружжя.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що позивачка просила захисти її право власності у порядку поділу майна подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про захист її права шляхом задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поділ нерухомого майна шляхом визнання права власності на ідеальну частку, рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону і підлягає залишенню без змін.

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що поділ неподільної речі (автомобіля) без внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду можливий лише шляхом визнання ідеальної частки подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна у їхній спільній частковій власності, рішення суду в частині поділу автомобіля підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення у цій частині у новій редакції.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє третій особі у задоволенні апеляційної скарги, тому вона не має права на відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступникОСОБА_2 ) - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за кожним, право приватної власності на 1/2 частину автомобіля Volkswagen, модель Touareg, 2008 року випуску- змінити, виклавши резолютивну частину рішення у цій частині у новій редакції:

Позов ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль у порядку поділу майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за кожним, право власності на Ѕ частину автомобіля Volkswagen, модель Touareg, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер № НОМЕР_2 , без реального поділу із залишенням у їхній спільній частковій власності.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за кожним, право приватної власності на Ѕ частину квартири - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 07.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська