Справа № 462/3798/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1908/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника ЖБК № ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 18 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Житлово-будівельного кооперативу № 148, третя особа: Львівська міська рада, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_1 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності.

В обгрунтування позову покликалися на те, що вони зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , до кухні квартири прилягає нежитлове приміщення, яке використовувалось як сміттєзбірник, розміром 02,08х01,75м., 01,89х02,10м. та площею 07,60 кв.м, який з 1983 року втратив своє функціональне призначення, виведений із експлуатації. З 1986 року лише вони користувались цим приміщенням та за власні кошти провели його реконструкцію та облаштували для використання у якості підсобного приміщення до їх квартири. Здійснена реконструкція даного приміщення не погіршили технічного стану будинку, не порушили цілісності його конструкцій. Більше десяти років вони добросовісно і відкрито володіли та користувались цим нежитловим приміщенням, утримували його в належному стані. Просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення, позначене під літ. «ІІ» на поверховому плані, розміром 02,08х01,75м., 01,89х02,10м. та площею 07,60 кв.м. на АДРЕСА_2 .

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, позначене під літерою «ІІ» на поверховому плані, розміром 02,08х01,75 м, 01,89х02,10 м та площею 07,60 кв.м на АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Заочне рішення суду оскаржила третя особа, ОСОБА_1 , вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що при вирішенні спору по суті судом першої інстанції помилково не застосовано норми закону, які підлягали застосуванню, зокрема ч. 2 ст. 382 ЦК України, згідно якої усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Крім того, районним судом не враховано норми ст.ст.1,5,6,7 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», згідно з якими спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Апелянт вважає, що позивачі, звернувшись з позовом щодо визнання права власності на спірне допоміжне приміщення за набувальною давністю, не повідомили суд про наявність рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2014 року в справі за №462/140/2011, яке ухвалене за аналогічним спором про те ж саме приміщення, між тими ж особами, яке спростовує покликання позивачів на десятирічне добросовісне і відкрите користування спірним приміщенням, що призвело ухвалення незаконного рішення. Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника ЖБК №148 Миська ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю виходячи з наступного.

Стаття 294 ЦПК України 2004 року передбачала, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ст. 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 354 чинного ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасника справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частина 2 ст. 354 ЦПК України передбачає, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення; 2)на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 ст. 358 ЦПК (ч.3 ст. 354 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 357 чинного ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року зареєстрована у Залізничному районному суді м. Львова 01.02.2018 року.

В апеляційній скарзі, а також в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження від 01.02.2018 року, апелянт зазначає, що про рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року дізнався з повідомлення державної виконавчої служби 09.12.2017 року про виконання рішення про усунення перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а 14.12.2018 року звернувся із заявою про перегляд оскаржуваного ним заочного рішення, а після постановлення судом першої інстанції 25.01.2018 року ухвали про залишення без задоволення його заяви, у передбачений законом строк подав апеляційну скаргу. Стверджує, що жодних судових рішень протягом 2015- 2016 років, позовних заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами до нього не отримував. На його думку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 приховали від нього повідомлення по даній справі, надіслані судом. З вищенаведених підстав просить поновити строк на апеляційне оскарження заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року.

В додатковій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження від 08.02.2018 року зазначає, що пропустив строк на апеляційне оскарження на два дні з поважної причини, а саме, через хворобу дружини та пов`язану з цим опіку над дітьми, вважає, що строк на апеляційне оскарження слід відраховувати від дати постановлення судом 25.01.2018 року ухвали про відмову в перегляді заочного рішення суду від 18.11.2015 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 13.02.2018 року Вдовичу Р ОСОБА_8 Я. поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року, відкрито апеляційне провадження у даній справі, ухвалою від 19.02.2018 року колегією суддів розгляд справи призначено на 26.04.2018 року.

Представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зубашевський Н.П., Арутюнова Н.Ф. в суді апеляційної інстанції заявили усне клопотання про закриття апеляційної провадження у даній справі з підстав, зазначених ними в доповненні до відзиву на апеляційну скаргу, мотивуючи його тим, що апелянтом пропущено строк для подання апеляційної скарги, оскільки про оскаржуване заочне рішення йому було відомо ще у 2016 році, що підтверджується матеріалами цивільної справи №462/4121/16ц, провадження № 2/461/2009/16, а апеляційна скарга подана лише 01.02.2018 року.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи №462/4121/16ц, провадження № 2/461/2009/16, 28.07.2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги позивачі обґрунтовують наявністю рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року, яким за ними визнано право власності на спірні нежитлові приміщення за набувальною давністю, вказуючи на те, що зазначене рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Крім цього, як вбачається з додатку до позовної заяви, позивачі долучили до позовної заяви копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року, і така міститься в матеріалах справи ( а.с. 11).

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 15.08.2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, ухвалено надіслати особам, які беруть участь у справі, копію ухвали про відкриття провадження у справі, окрім того відповідачу одночасно з копією ухвали про відкриття провадження надіслати копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів, серед яких зазначена копія рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року. (а.с. 23).

Листом Залізничного районного суду м. Львова від 15.08.2016 року підтверджується направлення Залізничним районним судом м. Львова відповідачу Вдовичу ОСОБА_9 копії ухвали про від 15.08.2016 року про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви із додатками, серед яких, як вбачається з позовної заяви, є копія рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року.(а.с.24).

Отримання відповідачем ОСОБА_1 ухвали судді про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та долученими до неї документами, зазначеним у додатку, серед яких і копія рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року, підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, отриманим 19.08.2016 року, а також заява ОСОБА_1 від 19.09.2019 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.01.2016 року виправлено описку, допущену в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року, в якій зазначено про ухвалення судом 18.11.2015 року рішення, яким за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності на спірне нежитлове приміщення за набувальною давністю. Рекомендованим повідомленням про вручення 149 підтверджується вручення ОСОБА_1 цієї ухвали ще 23.03.2016 року.

А відтак, про зміст позовних вимог та резолютивної частини оскаржуваного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року апелянт довідався ще 23.03.2016 року з ухвали суду про виправлення описки.

Вищенаведене беззаперечно підтверджує обізнаність апелянта ОСОБА_1 про оскаржуване ним рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року ще в 2016 році, та спростовує його доводи про те, що про таке рішення йому стало відомо з матеріалів виконавчого провадження лише в грудні 2017 року.

Згідно з ч.1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Таким чином, ЦПК України 2004 року встановлював для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення шляхом подання зави про перегляд заочного рішення (статті 228-232), а також загальний порядок для позивача (ст. 232) та інших осіб. Заочне рішення може бути оскаржене позивачем та іншими особами в апеляційному порядку згідно із загальними правилами ЦПК.

Зважаючи на те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.01.2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 18.11.2015 року залишено без задоволення, апелянт вважав, що строк на апеляційне оскарження рішення суду ним пропущено з поважних причин, і строк на апеляційне оскарження заочного рішення, відповідно до положень п.4 ст. 231 ЦПК України 2004 року, повинен відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На думку колегії суддів такі доводи апелянта є безпідставним та необгрунтованими, оскільки строк на апеляційне оскарження заочного рішення відраховується з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення лише у разі оскарження заочного рішення відповідачем. Однак, як вбачається із матеріалів справи №462/3798/15-ц провадження № 2/462/1729/15 та зі змісту заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року, відповідачем у справі є ЖБК №148, а ОСОБА_1 у справі є третьою особою. Тобто, процесуальний статус ОСОБА_1 визначений, як «третя особа» по даній справі, відтак, такий позбавлений права оскарження заочного рішення у спеціальному порядку та має право оскаржувати заочне рішення лише в загальному апеляційному порядку з дотриманням строків, передбачених ч.1 ст. 294 ЦПК України 2004 року.

А відтак, порядок оскарження заочного рішення, передбачений ч.4 ст. 231 ЦПК 2004 року, ч.4 ст. 287 чинного ЦПК України, на ОСОБА_1 , як третю особу у справі, не поширюється, і як третя особа у справі він вправі був оскаржити заочне рішення на загальних підставах протягом строку, встановленого ст. 294 ЦПК України 2004 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду через необізнаність про ухвалення Залізничним районним судом м. Львова 18.11.2015 року оскаржуваного рішення, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з моменту ухвалення 18.11.2015 року судом першої інстанції оскаржуваного рішення до подання відповідачем апеляційної скарги 01.02.2018 року , минуло більше двох років, обставини щодо необізнаності відповідача протягом цього тривалого часу про вирішення даної справи апелянтом не доведені, спростовуються матеріалами цивільної справи №462/4121/16ц, провадження № 2/461/2009/16, за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, а подання апеляційної скарги після спливу більше двох років з моменту ухвалення рішення суду, свідчить лише про те, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність справи в суді, взагалі не цікавився результатами розгляду спору, володіючи ще в 2016 році інформацією про ухвалення судом першої інстанції за результатами розгляду спору оскаржуваного рішення суду від 18.11.2015 року, з апеляційною скаргою звернувся лише 01.02.2018 року.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені апелянтом підстави пропуску процесуального строку на оскарження заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року, є неповажними.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (п.27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26.04.2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» від 14.10.2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та з підстав, які не видаються переконливими щодо їх поважності, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України».

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.052010 у справі «Плєвакін проти України»).

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини (зокрема у справі «Пономарьов проти України») сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, про які не було відомо судді апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , які беззаперечно підтверджують обізнаність ОСОБА_1 про ухвалення Залізничним районним судом м. Львова оскаржуваного рішення від 18.11.2015 року ще в 2016 році, а не в грудні 2017 року, як зазначено апелянтом у заяві про поновлення строку подання апеляційної скарги, з врахуванням подання ОСОБА_1 апеляційної скарги з тривалим пропуском строку апеляційного оскарження та відсутністю поважних причин пропуску цього строку, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року.

Керуючись ст. ст. 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 15.10.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.