Справа № 463/6313/18 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1625/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Жовніра Г.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, який в подальшому був змінений, про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Просила стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно, на кожну дитину.

Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно дубліката виконавчого листа, виданого Біловодським районним судом Луганської області з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3/8 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 липня 2006 року до досягнення донькою повноліття, а потім в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно.

Вказує, що дочка ОСОБА_5 досягла повноліття, проте у зв`язку із скрутним матеріальним станом позивача, оскільки є внутрішньо переміщеною особою, не працевлаштована, погіршився стан її здоров`я, що потребує значних витрат, несе щомісячні витрати пов`язані з орендою житла та комунальних платежів, вона не може самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей. Відповідач має постійний дохід та має змогу допомогти дітям.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів та вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі по 2 027,00 грн. (дві тисячі двадцять сім гривень) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 704, 80 грн. судового збору.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1

Вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції мало місце порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

В обґрунтування доводів скарги покликається на те, що проживає на окупованій території, офіційно не працює та не має можливості офіційно працевлаштуватись. Перебуває у шлюбі та має на утриманні малолітню дитину. Також на його утриманні перебуває матір у віці 76 років, яка проживає разом з ним та має заборгованість з виплати їй пенсії, тому повністю перебуває на його утриманні. Дружина неофіційно підробляє, він же в свою чергу займається доглядом за їхньою спільною малолітньою дитиною. Єдиний дохід, який вони наразі мають, це дохід який отримує його дружина.

Вказує, що розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження доводів позивача щодо зміни матеріального стану. Позивач зазначає, що у неї погіршився стан здоров`я, однак відповідних доказів, як то медичної документації, висновку про встановлення інвалідності, призначення лікарів, докази придбання нею ліків, остання суду не надала. Збільшення розміру аліментів на дітей не може бути обґрунтовано лише неможливістю утримувати себе та дітей, адже обов`язок за законом утримувати дітей - для батьків є однаковим. Витрати, пов`язані з орендою житла та сплати нею комунальних послуг не підтверджені жодними доказами. Аналогічно не надано жодних доказів здійснення витрат на дітей.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги. Вказує, що з 03.09.2014 року, коли вона з дітьми змушена була переїхати з Луганської області, відповідач жодним чином не брав участь у вихованні чи забезпеченні дітей. Зазначення відповідачем про те, що позивач бажає використовувати кошти на власні потреби не витримує жодної критики. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05.02.2019 року без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи спір і частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 9), є безробітною (а.с. 38), хворіє (а.с. 44), відтак не має змоги самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд з урахуванням зазначених обставин дійшов висновку про збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі одного прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, тобто по 2 027, 00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 01 червня 2007 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3/8 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 липня 2006 року до досягнення повноліття донькою ОСОБА_5 , а потім в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення повноліття сином ОСОБА_3 , та надалі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення повноліття сином ОСОБА_4 .

Ухвалою Біловодського районного суд Луганської області від 11 січня 2018 року вирішено про видачу дублікату виконавчого листа № 2-121/2007 у справі Станично-Луганського районного суду Луганської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на утримання дітей.

Дублікат виконавчого листа перебуває на виконанні у Луганському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Позивач та діти сторін є внутрішньо переміщеними особами, які мають зареєстроване місце проживання у м. Львові. Позивач, починаючи з серпня 2017 року, зареєстрована як безробітна в Львівському міському центрі зайнятості.

Найстарша дитина сторін, станом на час звернення до суду з вказаним позовом є повнолітньою.

Відповідач у 2011 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , з якою мають дитину - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідач зареєстрований та проживає разом зі своєю сім`єю у м. Луганську, не працевлаштований, на утриманні відповідача знаходить його матір - ОСОБА_9 , 1941 року народження, яка є пенсіонером за віком.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який діє з 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З огляду на предмет пред`явленого позову (а.с. 1-2), з урахуванням заяви про зміну позовним вимог (а.с. 51), колегія судів приходить до висновку, що позивачем заявлено позов про зміну способу стягнення аліментів, із стягнення аліментів у частці від доходу, на їх стягнення у твердій грошовій сумі.

До внесення змін у ч. 3 ст. 181 СК України, дане питання було врегульовано положеннями ст. 192 СК України, тлумачення якої давало підстави для висновку, що нею охоплюються, як питання зміни розміру аліментів, так і питання зміни способу їх стягнення. Таке тлумачення було сталим у судовій практиці.

Положення ч. 3 ст. 181 СК України, на відміну від положень ст. 192 СК України не встановлюють підстав (обставин) з настанням яких позивач вправі ініціювати питання про зміну способу їх стягнення, проте чітко визначено, що позивачем в такій категорії спорів може бути виключно одержувач аліментів.

Враховуючи законодавчу відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів, колегія суддів виходить з того, що в даному випадку за аналогією слід застосовувати положення ст.ст. 182 та 192 СК України. При цьому слід враховувати якнайкращі інтереси дитини, адже саме її власністю є аліменти, згідно із положеннями ч. 1 ст. 179 СК України, і такі, зокрема їх розмір, виходячи із своєї суті, мають бути необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного її розвитку (ч. 2 ст. 182 СК України).

З огляду на те, що відповідач не працює, а стягнення з нього аліментів проводиться у частці від заробітку, в силу положень ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівників даної місцевості, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення згідно з даними Державної служби статистики України становить 7 797,00 грн. для Луганської області, а розмір аліментів на одну дитину становитиме 2 599 грн., що є більшим від розміру аліментів, визначеного до стягнення позивачем у твердій грошовій сумі.

У зв`язку із цим, колегія суддів приходить до переконання, що зміна способу стягнення аліментів, про який пред`явлено позов не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а ухвалене рішення не відповідає такому принципу цивільного процесу, як верховенство права.

При цьому колегією суддів також враховується, що відповідач, після рішення суду про стягнення з нього аліментів змінив свій сімейний стан, у нього окрім спільних з позивачем дітей, перебуває на утриманні син від другого шлюбу, а позивач, яка є працездатною, нарівні з відповідачем повинна виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, у разі наявності нових підстав для зміни розміру чи способу стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, позивач не позбавлена права пред`явити в суд такий самий позов, на загальних підставах.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 02 жовтня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2019 року скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.

.