ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/573/18
Провадження № 22-ц/4820/1415/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.,

з участю: представника відповідача Керечанина Є.В.,

позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/573/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб-С» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року (суддя Горщар А.Г., повне судове рішення складено 13 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб-С», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної реєстрації Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що він на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №1 від 17 квітня 1997 року є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:008:0050 площею 3,4778 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бражинецької сільської ради Полонського району Хмельницької області. У серпні 2017 року від працівників Полонського відділення податкової інспекції дізнався про отримання доходу від ТОВ «Хлібороб-С» на підставі договору оренди землі від 22 жовтня 2014 року. Проте, такий договір не укладав і не підписував, орендної плати не отримував. Належним йому майном розпорядився син ОСОБА_3 без відповідних повноважень.

Тому, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі від 22 жовтня 2014 року, укладений між ним і ТОВ «Хлібороб-С»; скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції Ніколішиної А.В. про державну реєстрацію договору оренди землі за номером запису про інше речове право 8229536, індексний номер 18310393 від 24 грудня 2014 року; зобов`язати ТОВ «Хлібороб-С» повернути йому земельну ділянку.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хлібороб-С» про передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер :04:008:0050 площею 3,4778 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №1, виданого 17 квітня 1997 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію договору оренди землі за номером запису про інше речове право 8229536, індексний номер 18310393 від 24 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Хлібороб-С», який зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції Ніколішиною А.В.

Зобов`язано ТОВ «Хлібороб-С» повернути вказану вище земельну ділянку її власникові ОСОБА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

ТОВ «Хлібороб-С», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що підстав для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним немає. Судом безпідставно не застосована позовна давність. Рішення ухвалено на підставі висновку експертизи, яка була призначена з порушенням вимог ЦПК України, а тому висновок експерта є недопустимим доказом у справі.

У відзиві позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення з підстав, зазначених у позовній заяві, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Позивач і його представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії ХМ №1 від 17 квітня 1997 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бражинецької сільської ради Полонського району Хмельницької області площею 3,47 га кадастровий номер :04:008:0050.

29 вересня 2014 року відділом Держземагенства у Полонському районі проведена державна реєстрація земельної ділянки.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з договором оренди землі від 22 жовтня 2014 року ТОВ «Хлібороб-С» є користувачем строком на 10 років належної позивачеві земельної ділянки.

24 грудня 2014 року Державним реєстратором реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції Ніколішиною А.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18310393 проведена державна реєстрація зазначеного договору.

Позивач укладення договору оренди і отримання орендної плати за користування земельною ділянкою заперечує.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Рішення про задоволення вимог про визнання недійсним договору оренди землі суд першої інстанції мотивував тим, що договір оренди не підписаний позивачем, що свідчить про відсутність у нього волевиявлення на його укладення.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

В силу ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Отже, вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності.

Моментом укладення договору оренди слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, який з урахуванням письмової форми і обов`язкових реквізитів визначається моментом підписання договору у зазначену у ньому дату. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку.

Наведене відповідає висновку, висловленому Великою Палатою

Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року за результатом розгляду справи №575/476/16-ц, який на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню апеляційним судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

В силу ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів.

На підставі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Із висновку експерта №6046/6047/18-26 від 09 квітня 2019 року (т.2, а.с. 1-8) за результатом проведення у справі судово-почеркознавчої експертизи слідує, що підпис в укладеному між ОСОБА_1 і ТОВ «Хлібороб-С» договорі оренди землі від 22 жовтня 2014 року в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Встановивши, що спірний договір оренди земельної ділянки не підписаний позивачем як орендодавцем, що виключає наявність у нього волевиявлення на його укладення, суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання договору недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 і ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропуск позовної давності не заслуговує на увагу.

За правилами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Установивши, що у зв`язку з відсутністю волевиявлення ОСОБА_1 правовідносини за спірним договором оренди між сторонами у встановленому законом порядку не виникали, перебіг строку позовної давності має починатися з часу, коли позивачу стало відомо про існування договору (серпень 2017 року), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності не пропущено, а його обчислення з моменту укладення договору суперечитиме ст. 261 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про проведену державну реєстрацію спірного договору оренди на підтвердження дійсності цього правочину з урахуванням наведених законодавчих вимог щодо моменту вчинення правочину та його форми, підлягають відхиленню.

Відповідачем не спростований факт необізнаності ОСОБА_1 про існування спірного договору оренди, а тому підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про те, що позивачу було відомо про існування договору, оскільки він підписаний його сином.

Дотримання законодавчо встановленої форми договору оренди землі, здійснення плати за користування нею за недійсним правочином не є підставою для його чинності.

Тому, не спростовують факт відсутності вільного волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі і доводи апеляційної скарги про отримання його сином орендної плати за користування земельною ділянкою.

Порушень процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про призначення експертизи ОСОБА_1 було заявлено під час підготовчого судового засідання 09 липня 2018 року.

Проте, суд залишив це клопотання без розгляду у зв`язку із відмовою від нього представника позивача ОСОБА_2 з підстав визнання обставини підписання спірного договору оренди сином позивача ОСОБА_3 .

В порушення п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України наслідки відмови від вчинення зазначеної процесуальної дії у справі стороні позивача суд не роз`яснив.

Визначений у ст. 83 ЦПК України строк для подання доказів є процесуальним строком, який в силу ст. 127 ЦПК України може бути поновлений.

Як вбачається з ухвали суду від 22 листопада 2018 року про призначення експертизи, з урахуванням специфіки доказування у спорі, суд керуючись завданнями цивільного судочинства, визнав поважною причину пропуску строку для заявлення клопотання про призначення експертизи та поновив його.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при призначенні у справі експертизи заслуговують на увагу, проте не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення суду в частині задоволення вимог про визнання недійсним договору оренди землі і зобов`язання повернення земельної ділянки власникові ухвалене відповідно до норм матеріального права з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Разом з тим, при скасуванні рішення державного реєстратора від 24 грудня 2014 року про державну реєстрацію договору оренди землі суд першої інстанції припустився помилки.

За положеннями ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

На підставі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєструречових прав на нерухоме майно.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Наведений правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року за результатом розгляду справи №306/2659/16-ц.

З метою забезпечення однакового застосування судами норм права Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року за результатом розгляду справи №915/127/18 дійшла такого висновку.

Повноваження державного реєстратора щодо перевірки поданих для проведення державної реєстрації документів обмежені встановленням відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

Право або інтерес особи, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи.

Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому

разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію права, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди.

Наведені правові висновки апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, при оскарженні рішення суб`єкта державної реєстрації прав до участі у справі не був залучений в якості відповідача Відділ державної реєстрації Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зменшенню пропорційно розміру задоволених вимог стягнута з відповідачів (з кожного) на користь позивача сума судових витрат до 2420 грн 80 коп і її складової судового збору до 1409 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб-С» задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб-С», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної реєстрації Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області, про скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди землі відмовити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року в частині вирішення питання про судові витрати змінити і зменшити стягнуту з відповідачів (з кожного) на користь позивача суму судових витрат до 2420 грн 80 коп (дві тисячі чотириста двадцять грн 80 коп) і її складової судового збору до 1409 грн 60 коп (одна тисяча чотириста дев`ять грн 60 коп).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай