Номер провадження: 22-ц/813/5592/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»)

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Пучкової Л.В., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» кошти, сплачені, відповідно до попереднього договору, з урахуванням інфляції та 3% річних за користування чужими коштами у загальній сумі 55 723, 14 грн., посилаючись на нікчемність попереднього договору, у зв`язку з тим, що він не був нотаріально посвідчений, а відповідач не бажає повертати сплачені за попереднім договором кошти.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 про стягнення коштів сплачених відповідно до попереднього договору, з урахуванням інфляції та 3% річних за користування чужими коштами задоволений частково. Стягнуто з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 , сплачені авансові платежі, у розмірі 54013 грн. 22 коп., а також судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. У частині позовної заяви щодо стягнення з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» інфляційних збитків та 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 1709, 92 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ПАТ«Перший Український Міжнародний Банк» зазначає, що судом першої інстанції в порушенні вимог матеріального права не було прийнято до уваги, що відповідно до умов попереднього договору, укладеного між сторонами, у випадку відмови позивача від укладання угоди платежі сплачені позивачем не повертаються.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припуще ннях.

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, передбачено правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньомудоговорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсний правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27 лютого 2018 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1 договору, ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 домовились укласти в майбутньому основний договір.

Ціна нерухомого майна за основним договором за домовленістю сторін визначена у сумі 807 000,00 грн., що еквівалентно на час укладення договору 29 881,57 дол. США, які ОСОБА_1 зобов`язувалася перерахувати ПАТ «ПУМБ» в наступному порядку: 1-й платіж в день підписання попереднього договору, який становить грошову суму у гривнях, еквівалентну 1 500,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, але не менше 40 509,92 грн; 2-й платіж, який становить грошову суму, у гривнях еквівалентну 500,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, але не менше 13 503,30 грн., не пізніше 30.03.2018 року; 3-й платіж, який становить грошову суму у гривнях, еквівалентну 27 881,57 дол. США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, але не менше 752 986,78 грн. в день підписання нотаріально посвідченого основного договору, але не пізніше 29.06.2018 року.

Відповідно до п.7 попереднього договору, у разі відмови ОСОБА_1 від підписання основного договору, сплачені нею платежі не повертаються та переходять до ПАТ «ПУМБ», а у випадку відмови ПАТ «ПУМБ» від підписання основного договору, платежі, сплачені ОСОБА_1 , повертаються ОСОБА_1 .

В день підписання попереднього договору, 27 лютого 2018 року, позивач ОСОБА_1 відповідно до п.1 попереднього договору, здійснила часткову оплату за нерухоме майно, що підтверджується копіями квитанцій про здійснення касових операцій: платіж у розмірі 40 509,92 грн. та платіж у розмірі 13 503,30 грн.

Сторони письмово домовились укласти нотаріально посвідчений основний договір не пізніше 29.06.2018 року.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що основний договір укладено не було у зв`язку з наявними обтяженнями щодо спірного об`єкту нерухомості: арешту на підставі постанови другого Київського відділу ДВС ВП и №32924688 від 05.04.2012 року; арешту на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2011 року, справа № 2-2834/11, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони порушили форму попереднього договору, не посвідчили його нотаріально, не уклали основний договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, тому передана позивачем відповідачеві грошова сума є авансом та підлягає поверненню позивачеві.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про те, що у разі відмови ОСОБА_1 від підписання основного договору, сплачені нею платежі не повертаються та переходять до ПАТ «ПУМБ», колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження за таких підстав.

Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

З матеріалів справи вбачається, що основний договір не укладено, а тому попередній договір вважається припиненим.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Оскільки, договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_1 відповідачу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» грошова сума в розмірі 54013 грн. 22 коп. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 30 вересня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець