Дата документу 01.10.2019 Справа № 330/953/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 330/953/19 Головуючий у 1 інстанції Федорець С.В.
Провадження №22ц/807/2739/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.07.2016 року, відповідач отримав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26.03.2019 року має заборгованість - 14359 гривень 24 копійок, яка складається з наступного: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 546,32 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту ; 9723,85 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2929,11 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 659,96 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2016 року у розмірі 14359,24 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2019 року відмовлено у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту саме на умовах, зазначених у позовній заяві, не надано доказів на підтвердження збільшення кредитного ліміту та часу його нарахування.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2019 року, та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Так, доводами апеляційної скарги є, зокрема посилання позивача на те, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також зазначають, що в підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду належні та допустимі докази, які відповідачем не спростовані.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24 липня 2019 року (а.с. 61), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши розрахунок, на підставі якого АТ КБ «ПриватБанк» заявлялись вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Так, з розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 06.07.20.16 року має заборгованість в загальній сумі 13199,28 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 546,32 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 9723,85 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2929,11 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом - 13199,28 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1159,96 грн.,

Так, у анкеті-заяві позичальника №б/н від 06.07.2016 року не встановлена процентна ставка, не містять матеріали справи й доказів повідомлення відповідача про її розмір та зміну шляхом збільшення.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути складові повної вартості кредиту, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, пеню та комісію, а також штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.07.2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, а також зрозумів їх зміст, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 липня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказану обставину.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічну правову позицію, викладено Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Крім того, як відображено у розрахунку, наданого позивачем, ОСОБА_1 за договором № б/н від 06.07.2016 року погашено заборгованості за тілом кредиту на суму 1895,99 грн., та, відповідно заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня.

Колегія суддів також вважає необхідним зауважити, що при досліджені Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що всі нарахування здійснюються на непогашену суму тіла кредиту, та відповідно, в залежності від цієї суми.

Крім того, кошти, отримані від позичальника розподіляються за вищевказаними Умовами в першу чергу на погашення штрафів, далі - комісії, далі - пені, далі - відсотків по овердрафту, тіла овердрафту, далі - штрафів, далі - простроченого тіла кредиту, далі - відсотків до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, частина суми спрямовується на погашення заборгованості за Кредитом.

Отже, розрахунок заборгованості за договором не відповідає вимогам кредитного договору.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Доводи апеляційної скарги вказаних у рішенні суду висновків не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з рішенням суду, та посиланням на те, що заявлені Банком вимоги не спростовані відповідачем, проте за вимогами статей 12, 81 ЦПК України процесуальним обов`язком позивача є доведення своїх вимог.

Щодо долученої до апеляційної скарги виписки по картковому рахунку колегія суддів зазначає, що вона також не є належним та допустимим доказом при вирішенні цієї справи, оскільки у виписці по картковому рахунку відображено лише суми витрат по карті та надходжень коштів на погашення заборгованості. Суми на балансі рахунку після проведених операцій, розмір заборгованості у наданій виписці не зазначено. При цьому виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості мають розбіжності щодо дат та сум витрат по карті. Також, вбачається, що долучену виписку сформовано за користування кредитними картами № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , в той час, коли з наявних у матеріалах справи доказів, не вбачається можливості встановити на підставі якого кредитного договору ОСОБА_1 отримувалися ці картки.

Також, як вірно звернув увагу суд першої інстанції в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зміни розміру встановленого на карту кредитного ліміту за вказаними кредитним договором.

Крім того, слід зауважити, що, відповідно до ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вказана виписка не була надана позивачем станом на час ухвалення рішення суду, що враховує судова колегія та вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: