ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7337/19 Справа № 182/1119/19 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Чубіна А.В.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольськаго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року, ухваленого суддею Багровою А.Г. у місті Нікополі, Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Нікопольська міська рада, про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що на підставі договору найму житла від 13.10.2017 року він є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . Відповідач в січні 2017 року виїхав з квартири і по теперішній час не з`являється, будь-яких витрат по утриманні квартири не несе. Відповідач проживає разом зі свою дружиною в АДРЕСА_2 . Оскільки відповідач відсутній в квартирі понад 6 місяців без поважних причин, то на підставі ст.71,72 ЖК України просив суд визнати його втратившим право на користування квартирою.

Рішенням Нікопольськаго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невідповідність висновків суду обставинам справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не надано йому можливості надати докази чи заперечення проти задоволення позовних вимог, що призвело до порушення його прав надати заперечення проти позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що Згідно договору найму житла від 13.10.2017 року КП „Міська житлово-технічна інспекція Нікопольської міської ради надала ОСОБА_1 (основному квартиронаймачу) та членам його родини ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у коритування житло ( квартира, житловою площею 44,5 кв.м., загальною площею 60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7)

Згідно довідки 225 від 18.01.2019 року в квартирі зареєстровано ОСОБА_1 з 13.12.1979 року, ОСОБА_3 дружина позивача з 13.12.1978 року, ОСОБА_4 син позивача з 06.09.2002 року, ОСОБА_2 син позивача з 07.12.2004 року(а.с.4)

Згідно Акту №20 від 19.01.2019 року зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований , але не проживає з січня 2017 року ОСОБА_2 (а.с.5)

Як вбачається з довідки Ушкальської сільської ради №936 від 08.11.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 та має склад сім`ї - ОСОБА_7 дружина, ОСОБА_8 донька.(а.с.6)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 більше пів року без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, тому втратив право користування житловим приміщенням.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і врегульовані ст.71,72 ЖК України.

Відповідно до ст. ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами.

Вичерпного переліку поважних причин непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві».

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин більше шести місяців не проживає у спірному житловому приміщенні.

Як пояснив в судовому засіданні колегії суддів відповідач ОСОБА_2 , він не має іншого постійного місця реєстрації та проживання, окрім спірного. Не проживає у квартирі в зв`язку з тимчасовими заробітками, проживанням в квартирі молодшого брата із його родиною, що на думку колегії суддів є поважною причиною та не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом.

На переконання колегії суддів, позивачем не надано доказів про наявність виключних обставин, для втручання в особисті права відповідача необхідних у демократичному суспільстві, та позбавлення його права користування житлом, яке було наданого його батькові для проживання родини, в тому числі й відповідача, як його сина.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішенняНікопольськаго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року ухвалено без урахування пропорційності втручання в права ОСОБА_2 на користування житлом та наявності «нагальної суспільної потреби» для відповідного втручання. Без повного дослідження поважності причин не проживання відповідача через тимчасове працевлаштування, відсутність іншого постійного житла у відповідача, згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 1152,60 грн., який підлягає стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382,383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольськаго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: