Справа № 465/1067/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1839/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Генерального директора-художнього керівника Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року у складі судді Кузя В.Я. у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського Національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, за участю третьої особи: Генерального директора теарту - художнього керівника Вовкуна Василя Володимировича про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

встановила:

В провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Львівського Національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, за участю третьої особи: Генерального директора теарту - художнього керівника Вовкуна Василя Володимировича про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року застосовано до учасника судового процесу - третьої особи Генерального директора Львівського Національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, художнього керівника ОСОБА_1 - заходи процесуального примусу.

Стягнуто з ОСОБА_1 штраф в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921 грн. 00 коп. на користь Державної судової адміністрації України.

Ухвалу суду оскаржив Генеральний директор, художній керівник Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької Вовкун В ОСОБА_3 В., вважає незаконною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не постановляв ухвали про визнання явки третьої особи Генерального директора, художнього керівника Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької Вовкуна ОСОБА_4 . обов`язковою, тому правових підстав для постановлення оскаржуваної ухвали не було.

Поряд з цим, звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться письмові пояснення третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 з приводу обставин справи, клопотання про розгляд справи у відсутності третьої особи.

В свою чергу, 25.09.2018 року третя особа ОСОБА_1 прибув в судове засідання та надавав суду свої усні пояснення та відповіді на поставлені запитання.

В наступні судові засідання апелянт не міг прибути з поважних причин, про що повідомляв суд, докази чого містяться у матеріалах справи.

Покликається на те, що неявка в судове засідання будь якого учасника справи за умови його належного повідомлення про час і дату судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На думку апелянта, враховуючи засади диспозитивності цивільного судочинства, суд мав можливість вирішити справу у відсутності третьої особи.

Стверджує, що дії третьої особи не містять ознак ухилення від вчинення дій, покладених на нього судом, тому висновок суду про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх процесуальних обов`язків не відповідає фактичним обставинам справи.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року.

28.02.2019 року представник відповідача ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Позивач ОСОБА_2 , представник відповідача Львівського Національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, третя особа Генеральний директор теарту, художній керівник ОСОБА_1 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що третя особа, як сторона по справі, зловживає своїми процесуальними правами, тому суд застосував заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

За правилами ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України участь особи, яка є стороною у цивільному процесі, в судових засіданнях особисто або через свого представника є процесуальним правом, а не обов`язком, цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із засад (принципипів) цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України).

Цивільний процесуальний кодекс України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Пунктом 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки визначені законом або судом.

Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно із ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Види заходів процесуального примусу передбачені ст. 144 ЦПК України.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.

На підставі ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

За ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1 921 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Таким чином, у разі постановлення судом ухвали про застосування заходів процесуального примусу до учасника справи у виді стягнення штрафу за невиконання процесуальних обов`язків - неявки в судове засідання за викликом суду, якщо його явка визнана судом обов`язковою, суд повинен обґрунтовано мотивувати в своїй ухвалі, яким чином неявка учасника справи свідчить про недобросовісність виконання ним процесуальних обов`язків чи створює протиправні перешкоди у здійсненні судочинства.

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваної ухвали, місцевий суд у своєму судовому рішенні не навів обґрунтованих мотивів застосування заходу процесуального примусу (штрафу) до ОСОБА_1 , як третьої особи, які б явно свідчили про недобросовісність третьої особи у виконанні процесуальних обов`язків чи створення перешкод у вирішенні заявленого спору по суті, лише зазначив, що в діях останнього наявні ознаки неналежного виконання своїх процесуальних обов"язків, зокрема неприбуття до суду особи, явка якої визнана судом обов"язковою, що унеможливлює продовження розгляду даної цивільної справи.

Поряд з цим, в судовому засіданні 25.09.2018 року ОСОБА_1 був присутній та допитувався як свідок (т. 2 а.с. 194-198).

В подальшому, судове засідання було призначене на 29.10.2018 року, однак не відбулось у зв`язку із зайнятістю головуючого у іншому судовому процесі, як слідчого судді (т. 2 а.с. 237).

Чергове судове засідання було призначене на 27.11.2018 року, однак в таке не прибув ОСОБА_1 , питання обов`язковості явки останнього не вирішувалось, при цьому у протоколі наступного судового засідання від 22.01.2019 року зазначено про визнання явки ОСОБА_1 обов`язковою та повторно вирішено викликати третю особу ОСОБА_1 .

В цьому контексті, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_1 . подавав письмові пояснення з приводу заявленого спору та клопотання з приводу розгляду такого без його участі (т. 2 а.с. 100-105), тому суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити спір по суті на підставі наявних у справі матеріалів та за наявності у справі клопотання третьої особи про розгляд справи без його участі.

Крім цього, суд у мотивувальній частині ухвали обґрунтував прийняте рішення про застосування заходів процесуального примусу до третьої особи ОСОБА_1 у зв`язку із зловживанням процесуальними правами, проте в описовій частині встановив порушення у виді неявки третьої особи в судове засідання, що є невиконання процесуальних обов`язків, покладених на учасника судового процесу, відтак іншим складом правопорушення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

Враховуючи наведене, поза увагою колегії суддів не може залишитися те, що постановляючи оскаржувану ухвалу та застосовуючи до третьої особи ОСОБА_1 захід процесуального примусу, місцевий суд стверджує, що третя особа є стороною у справі.

Зазначені обставини та норми закону залишились поза увагою суду першої інстанції, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що свідчить про підставність апеляційної скарги в цій частині.

При цьому, питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 148 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 148, 367, 368, 369, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Генерального директора - художнього керівника Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької Вовкуна Василя Володимировича задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року, якою стягнуто з ОСОБА_1 штраф в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921 (одна тисяча дев"ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. на користь Державної судової адміністрації України.

У задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк