Рішення

Іменем України

08 жовтня 2019 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчук В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у підготовчому, відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради, Теребовлянського району Тернопільської області, третя особа без самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Теребовлянської міської ради, Теребовлянського району Тернопільської області, третя особа без самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 , за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити, про що вказав у позовній заяві.

Представник відповідача Теребовлянської міської ради подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи Теребовлянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без його участі.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва на право власності на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Теребовлянської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР 25 квітня 1990 року, половина житлового будиннку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , дійсно належав колгоспному двору, що складається з 2 членів, головою якого був ОСОБА_3 .

Згідно виписки з погосподарської книги Долинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області станом на 01.01.1991 рік в колгоспномудворі, що за адресою проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 241 від 23 липня 2018 року ОСОБА_1 про те, що Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є колгоспним двором, та належить ОСОБА_3 , як голові колгоспного двору, на підставі Свідоцтва на право особистої власності від 25 квітня 1990 року виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР.

Станом на 15 квітня 1991 року власниками Ѕ частини домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , були: голова колгоспного двору ОСОБА_3 та члени двору ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що на АДРЕСА_1 , були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року).

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких ОСОБА_3 , як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частки вищевказаного будинковолодіння, іншим співвласникам - належало по 1/3 частці вищевказаного будинковолодіння.

Таким чином ОСОБА_3 як член колишнього колгоспного двору мав право на 1/3 частку в Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 .

Таким чином ОСОБА_2 як член колишнього колгоспного двору мала право на 1/3 частку в Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 .

Таким чином ОСОБА_4 як член колишнього колгоспного двору мав право на 1/3 частку в Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

Після смерті ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом були його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 , однак за життя належним чином не оформили своє право на спадщину, але прийняли її вступивши в оперативне управління спадковим майном, так як після смерті ОСОБА_3 продовжували проживати у вказаному будинку.

Відповідно до довідки від 06 травня 2019 року виданої виконкомом Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області, про те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 на день смерті проживали дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

ОСОБА_2 вступила в оперативне управління майном після смерті сина ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є часом відкриття спадщини на належне їй майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в шлюбі, у якому народилося двоє дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до постанови виданої державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори від 17 квітня 2019 року № 613/02-14 було відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що домоволодіння є колгоспним двором та не визначено часток кожного окремо.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідлоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ).

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76, 80, 258, 259, 263-265, 268, 273, 355 ЦПК України, ст.ст. 120, 123, 524, 525, 526, 527 ЦК Української РСР, ст. 392, 1223, 1268, 1261 ЦК України від 16 січня 2003 року, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідлоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Теребовлянський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядається вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий В.В.Малярчук