ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6590/19 Справа № 210/4243/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4243/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший міський телеканал. Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що приблизно о 20.30 год. 01.09.2016 року на каналі відповідача була висвітлена передача у рубриці «Проект своими глазами», під назвою «Вебкам: голая правда», де у другій половині передачі ведучою програми ОСОБА_2 озвучено його прізвище та місце його колишньої роботи, висвітлено його фото у одязі короля, з короною на голові та зазначено інформацію про те, що « ОСОБА_3 , колишній працівник органів внутрішніх справ, є родоначальником порноімперії в м. Кривому Розі. Хто хотів працювати в Кривбасі в цій сфері, відкривався від нього, він міг «порішати усе». Однак, ера царювання порно - короля завершилась, Саломатін збіжав до Дніпра, його конкуренти до Києву та ОСОБА_4 ». Вважає, що на телеканалі відповідача розповсюджено неправдиву інформацію та звинувачено його у злочинній діяльності, що насправді не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало. Коли позивач працював у внутрішніх органах сумлінно виконував свої обов`язки, мав заохочення за сумлінну працю. Після розповсюдження неправдивої інформації переніс моральні страждання, непорозуміння з дружиною, родичами, друзями та колегами. Все це змінило його звичайний ритм життя і призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, це все вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, моральних страждань зазнали і члени його родини, що негативно впливало й на їх нормальні та звичні відносини з близькими людьми.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену на телевізійному каналі «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» випуск «Проект своими глазами», під назвою «Вебкам: голая правда» від 01.09.2016 року о 20:30 годин про те, що «Вебкам бізнес появился в Кривом Роге болем десяти лет назад, его родоначальник в нашем городе бывший ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Саломатин, он буквально создал порноимперию в ОСОБА_6 , кто хотел работать открывался только от него, потому что он мог все, и как говорять «Порешать», но «ушлые холопы» захотели независимостти и эра царствования порно короля завершилась и началась порновойна. «Порнушники», как еще называют владельцев студий боролись за рабсилу, сливали информацию друг про друга тогдашним милиционерам, Саломатин сбежал в Днепр, некоторые его конкуренты в Одесу и Киев»; зобов`язати головного редактора телеканалу «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» спростувати інформацію визнану недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , шляхом розміщення протягом строку виконання судового рішення, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», в запланованому випуску телепрограми «Проект своими глазами», наступного змісту: Відповідно до рішення суду поширена нами інформація про ОСОБА_1 , викладена на телевізійному каналі «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» випуск «Проект своими глазами», під назвою «Вебкам: голая правда» від 01.09.2016 року о 20:30 годин про те, що «Вебкам бизнес появился в Кривом Роге более десяти лет назад, его родоначальник в нашем городе бывший милиционер ОСОБА_5 Саломатин он буквально создал порноимперию в Кривбассе, кто хотел работать открывался только от него, потому что он мог все, и как говорять «Порешать» но «ушлые холопы» захотели независимости и эра царствования порнокороля завершилась и началась порновойна. «Порнушники», как еще называют владельцев студий боролись за рабсилу, сливали информацию друг про друга тогдашним милиционерам, Саломатин сбежал в Днепр, некоторые его конкуренты в Одесу и Киев» є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.; судові витрати по справі віднести за рахунок відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права в частині надання оцінки доказам по справі та невірне застосування норм матеріального права. Зокрема, на думку позивача, суд дійшов помилкового висновку про те, що єдиним належним та допустимим доказом у справі, який доводить факт поширення недостовірної інформації, є запис телепередачі, який було отримано у порядку ст. 64 ЗУ «Про телебачення та радіомовлення». При цьому, зауважує на тому, що ним було надано суду належні та переконливі докази поширення відповідачем відносно нього неправдивої інформації, яка порочить його честь та гідність.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Давидова С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, представника відповідача ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» - адвоката Макаренко Н.А., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 01.09.2016 року о 20.30 год. в телевізійному ефірі на каналі відповідача ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» у рубриці «Проект своими глазами» під назвою «Вебкам: голая правда» було озвучено місце колишньої роботи ОСОБА_1 , висвітлено його фото у одязі короля з короною на голові та оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку є неправдивими, порушують його честь, гідність та ділову репутацію.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, всупереч положень Закону України «Про телебачення і радіомовлення», позивач ОСОБА_1 не звертався до відповідача з метою спростування останнім інформації, яку він вважає недостовірною, та отримання належної копії випуску телевізійної програми «Проект своими глазами» під назвою «Вебкам: голая правда» від 01.09.2016 року. Вищезазначена копія не збереглась, на що вказав відповідач.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб.

Так, статті 3, 28 Конституція України визнають честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності.

За положеннями ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

У ч. 1, 3 ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» зазначено, що громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи.

Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради.

Статтею 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» встановлено, що у разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

Тобто, вищевказані положення передбачать право громадянина або юридичної особи вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи.

Разом з тим, зазначена норма не містить обов`язку громадянина або юридичної особи вимагати спростування недостовірної інформації лише у передбачений нею спосіб та не містить заборони на інший спосіб захисту порушеного права, зокрема в судовому порядку, тобто це є правом, а не обов`язком особи, а тому не звернення зі скаргою протягом вставленого строку не може позбавити особу права на судовий захист.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, посилання відповідача на ту обставину, що ОСОБА_1 не звернувся зі скаргою протягом 14 днів, що призвело до незбереження відео сюжету телепрограми, не може бути визнано підставою непоширення оспорюваної інформації відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Стаття 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» містить визначення поняття логотип, а саме будь-яка комбінація, позначень (слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів), які придатні для вирізнення ефірного часу однієї телеорганізації від іншої.

Так, позивачем ОСОБА_1 надано суду фотороздруківки з веб-сайту (т.1 а.с. 15, 16, 17) та зазначено посилання на адресу веб-сайту в мережі Інтернет відеохостингової компанії «Youtube», де розміщений відповідний запис, який перебуває у вільному доступі для необмеженого кола осіб. Даний запис у правому верхньому куті зображення містить логотип телевізійного каналу «Первый городской» (т. 1 а.с. 51).

З наведеного вище можна дійти висновку, що позивачем доведено факт поширення інформації саме ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг».

З наданих суду доказів встановлено, що на телевізійному каналі «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» випуск «Проект своими глазами», під назвою «Вебкам: голая правда» від 01.09.2016 року о 20:30 годин було поширено інформацію про те, що «Вебкам бизнес появился в Кривом Роге более десяти лет назад, его родоначальник в нашем городе - бывший ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Саломатин, он буквально создал порноимперию в ОСОБА_6 , кто хотел работать открывался только от него, потому что он мог все, и как говорят «Порешать», но «ушлые холопы» захотели независимости и эра царствования порнокороля завершилась и началась порновойна. «Порнушники», как еще называют владельцев студий, боролись за рабсилу, сливали информацию друг про друга тогдашним милиционерам, Саломатин сбежал в Днепр, некоторые его конкуренты в Одесу и Киев».

Роблячи висновок про те, що зазначена інформація не була поширена відповідачем ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг», суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що позивач, відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення», не подав скаргу відносно змісту телепередачі, водночас відповідач заперечував факт розміщення таких випусків телепередач, оскільки запис не зберігся.

Разом з тим, при розгляді даного спору підлягає встановленню факт саме поширення інформації, а не її наявність на носіях, станом на час розгляду справи.

На виконання ухвали суду від 27.02.2018 року про витребування доказів у ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг», а саме даних стосовно джерела походження інформації та оригіналу запису передачі, яка була розповсюджена на телевізійному каналі «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» 01.09.2016 року о 20-30 годині, у випуску «Проект своїми глазами, під назвою «Вебкам: голая правда», суду повідомлено, що ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг», не має можливості надати будь-які відеопримірники телепередач від 01.09.2016 року, оскільки у відповідності до вимог ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» всі примірники передач зберігаються протягом 14 днів від дати їх розповсюдження. Позивач ОСОБА_1 не звертався у встановлені законом строки з приводу отримання будь-яких відеопримірників телепередач за 01.09.2016 року (т.1 а.с. 227-228).

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що представник ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» під час розгляду справи не заперечував можливості виходу вищевказаної телепередачі в ефір, а посилався лише на те, що запис цієї передачі не зберігся. При цьому, жодних доказів на підтвердження того, що докази надані стороною позивача, є сфальшованими та запис сюжетів взагалі не здійснювався, або ж про те, що у вказаний позивачем час в ефірі транслювалася інша телепередача, суду не надав.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

На правовідносини в галузі телебачення і радіомовлення незалежно від їхньої форми власності, мети створення, виду статутної діяльності, а також від способу розповсюдження телерадіопрограм та передач, розрахованих на масове приймання споживачами, розповсюджується дія Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Згідно ст. 1 Закону України "Про телебачення та радіомовлення" мовник (теле- чи радіо) - суб`єкт господарювання, який створює (комплектує та/або пакетує) телевізійні чи радіопрограми та передачі і розповсюджує їх у відкритому або кодованому вигляді за допомогою технічних засобів шляхом трансляції та ретрансляції для приймання їх споживачами; телебачення - виробництво аудіовізуальних програм та передач або комплектування (пакетування) придбаних аудіовізуальних програм та передач і їх поширення незалежно від технічних засобів розповсюдження; телерадіоорганізація - зареєстрована у встановленому законодавством порядку юридична особа, яка на підставі виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення ліцензії на мовлення створює або комплектує та/чи пакетує телерадіопрограми і/або передачі та розповсюджує їх за допомогою технічних засобів мовлення".

Тобто, сам зміст діяльності телерадіоорганізації полягає у поширенні нею інформації за допомогою телерадіопростору, незалежно від способу такого поширення, та її доведення до невизначеного кола глядачів/слухачів.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» відповідальність за зміст програм та передач несе керівник телерадіоорганізації або автор (автори) програми та/чи передачі.

Таким чином, ураховуючи те, що вказана телепередачі транслювалася на каналі «Первый городской» ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг», колегія уважає, що саме ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» є належним відповідачем у даній справі та має відповідати за зміст інформації, поширеної на телеканалі.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При цьому, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова ІНФОРМАЦІЯ_2 » та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У справах даної категорії позивач має довести факт поширення інформації, яку він уважає недостовірною, а особа, яка поширила інформацію, має довести достовірність такої інформації.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що інформація про те, що «Вебкам бизнес появился в Кривом Роге более десяти лет назад, его родоначальник в нашем городе - бывший ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Саломатин, он буквально создал порноимперию в ОСОБА_6 , кто хотел работать открывался только от него, потому что он мог все, и как говорят «Порешать», но «ушлые холопы» захотели независимости и эра царствования порнокороля завершилась и началась порновойна. «Порнушники», как еще называют владельцев студий, боролись за рабсилу, сливали информацию друг про друга тогдашним милиционерам, Саломатин сбежал в Днепр, некоторые его конкуренты в Одесу и Киев», несе негативний зміст, сприймається як злочинна діяльність, засуджується суспільством, а тому поширення та застосування таких понять до позивача не може не спричиняти порушення особистого немайнового права на повагу до його честі та гідності.

Окрім того, такі вислови є фактичними твердженнями, а їх відповідність дійсності підлягає доведенню, оскільки при використанні даної інформації відносно ОСОБА_1 не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення висловленої інформації.

При цьому, статті 301 та 302 Кримінального кодексу України передбачають кримінальну відповідальність за ввезення в Україну творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру з метою збуту чи розповсюдження або їх виготовлення, зберігання, перевезення чи інше переміщення з тією самою метою, або їх збут чи розповсюдження, а також примушування до участі в їх створенні, створення або утримання місць розпусти, а відтак поширення щодо позивача ОСОБА_1 інформації щодо створення ним «порноімперії» є поширенням інформації про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1, п.12 ч.2 ст.6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізації в інформаційних блоках зобов`язані подавати інформацію про офіційно оприлюднену у будь-який спосіб позицію всіх представлених в органах влади політичних сил. Не допускається використання телерадіоорганізацій для: поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, посягає на честь і гідність особи.

В силу ст.59 цього Закону телерадіоорганізація зобов`язана не поширювати матеріали, які порушують презумпцію невинуватості підозрюваного, обвинуваченого або упереджують рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У частинах першій та другій статті 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах 1, 2 та 5 ст. 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальному правовому і процесуальному значеннях. Як загальна правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості об`єктивне правове положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «ОСОБА_11 де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою від обов`язків не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акту на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

Згідно листа начальника ГУ НП в Дніпропетровської області Управління інформаційно аналітичної підтримки від 19.03.2018 року №24/1658, ОСОБА_1 станом на 15.03.2018 року до кримінальної відповідальності не притягувався, по кримінальному провадженню №0000374 від 18.06.2013 року, останньому було повідомлено про підозру 04.04.2014 року за ч. 2 ст. 301 КК України, 03.10.2014 року СУ ГУНП винесено постанову про закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 1 а.с. 244).

Доказів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, у встановленому законом порядку, відповідачем суду надано не було.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною, а також створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про діяльність позивача, сприймається як звинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що безперечно, порушує особисті(немайнові) права позивача на честь, гідність та ділову репутацію.

Згідно п. І ч. 1 ст. 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізації зобов`язана розмістити спростування поширеної інформації, визнаної недостовірною, наклепницькою тощо.

З врахуванням вищевказаних норм матеріального права колегія судів вважає, що найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 є зобов`язання відповідача з метою спростування недостовірною інформації повідомити про прийняття даного судового рішення та довести його зміст до аудиторії у тій самій телепрограмі - протягом строку виконання судового рішення, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивачем у позові заявлено вимоги про стягнення з відповідача ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із Конституцією та законами України, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача.

Згідно статті 66 Закону України» Про телебачення і радіомовлення» Моральна (немайнова) шкода відшкодовується відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Факт розповсюдження недостовірної інформації відносно особи, в даному випадку позивача, є порушенням його честі, гідності та ділової репутації, приниження честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у зв`язку із цим престижу та ділової репутації, з точки зору об`єктивної та своєчасної оцінки з боку суспільства, певних соціальних груп та окремих громадян його особи як фахівця у професійній сфері та стосунках з іншими людьми, та сам по собі породжує моральні переживання такої особи.

Зважаючи на конкретні обставини справи та з урахуванням принципу розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, задовольнивши частково ці позовні вимоги.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4 201,80 грн., що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір», та є пропорційним до задоволеної частини заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену на телевізійному каналі «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» випуск «Проект своими глазами», під назвою «Вебкам: голая правда» від 01.09.2016 року о 20:30 годин про те, що «Вебкам бизнес появился в Кривом Роге более десяти лет назад, его родоначальник в нашем городе - бывший ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Саломатин, он буквально создал порноимперию в ОСОБА_6 , кто хотел работать открывался только от него, потому что он мог все, и как говорят «Порешать», но «ушлые холопы» захотели независимости и эра царствования порнокороля завершилась и началась порновойна. «Порнушники», как еще называют владельцев студий, боролись за рабсилу, сливали информацию друг про друга тогдашним милиционерам, Саломатин сбежал в Днепр, некоторые его конкуренты в Одесу и Киев».

Зобов`язати телеканал «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» спростувати поширену недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 , шляхом розміщення протягом строку виконання судового рішення, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», в запланованому випуску телепрограми «Проект своими глазами», наступного змісту: Відповідно до рішення суду поширена нами інформація про ОСОБА_1 , викладена на телевізійному каналі «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» випуск «Проект своими глазами», під назвою «Вебкам: голая правда» від 01.09.2016 року о 20:30 годин про те, що «Вебкам бизнес появился в Кривом Роге более десяти лет назад, его родоначальник в нашем городе - бывший ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Саломатин, он буквально создал порноимперию в ОСОБА_6 , кто хотел работать открывался только от него, потому что он мог все, и как говорят «Порешать», но «ушлые холопы» захотели независимости и эра царствования порнокороля завершилась и началась порновойна. «Порнушники», как еще называют владельцев студий, боролись за рабсилу, сливали информацию друг про друга тогдашним милиционерам, Саломатин сбежал в Днепр, некоторые его конкуренты в Одесу и Киев» є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший міський телеканал. Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 1 565 (одна тисяча п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 31 (тридцять одна) копійка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: