22-ц/812/1668/19Справа № 484/3193/19 Головуюча у 1-ї інстанції Маржина Т.В.
Провадження № 22ц/812/1668/19 Доповідач в апеляційній інстанції Галущенко О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду області у складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Лисенка П.П.,

Серебрякової Т.В.,

із секретарем

судового засідання: Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Маржиної Т.В. в приміщенні цього суду по справі

за позовом

ОСОБА_1 до Державної установи «Арбузинська випрана колонія (№83)» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановила:

04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної установи «Арбузинська випрана колонія (№83)» (далі - ДУ «Арбузинська випрана колонія (№83)» або виправна колонія) про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позивач посилався на те, що він на підставі наказу №172/ос від 27 жовтня 2016 року був призначений на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Арбузинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області.

11 травня 2019 року його було призвано на строкову військову службу, у зв`язку з чим наказом №66/ОС-18 від 07 травня 2018 року його було увільнено від роботи з 10 травня 2018 року.

Відповідач не сплачував йому заробітну плату, посилаючись на те, що ДУ «Арбузинська випрана колонія (№83)» є місцем проходження служби , а не місцем роботи за трудовим договором , а тому на нього не поширюються положення ст. 119 КЗпП України.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, ОСОБА_1 просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь 91 611 грн. 06 коп. заборгованості по заробітній платі.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2019 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а ухвала суду - законною та обґрунтованою.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 19 КАС України визначені спори, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, п. 1, 2 ч.1 вказаної статті КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 27 Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» суди повинні мати на увазі, що позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2016 року ОСОБА_1 працював на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки виправної колонії.

У зв`язку з призовом на строкову військову службу, молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 було увільнено від роботи на підставі наказу №66/ОС-18 від 07 травня 2018 року.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» установи виконання покарань входять до структури Державної кримінально-виконавчої служби України.

Частиною 1 ст. 14 «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Оскільки, виправні колонії належать до установ виконання покарань, які входять до структури Державної кримінальної служби, позовні вимоги щодо стягнення недоотриманих ОСОБА_1 сум забезпечення, пов`язаних з проходженням ним служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, так як пов`язані з питанням реалізації правого в статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.

Враховуючи викладені обставини та вимоги закону, суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами у справі виник публічно-правовий спір, який повинен розглядатися а порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Галущенко

Судді П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.

Датою ухвалення постанови, яка прийнята за відсутності учасників справи є дата складення її повного тексту (ч. 5 ст. 268 ЦПК України)