Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 302/348/17-ц

провадження № 61-19653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Пилипецька сільська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Пилипецької сільської ради на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В., Собослой Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2017 року Пилипецька сільська радазвернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру), про визнання недійсним державного акта на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі продажу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЗК № 003886, виданим 10 червня 2003 року Пилипецькою сільською радою, ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 , отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,2210 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в урочищі Пасіка у с. Пилипець Міжгірського району. Цей державний акт виданий на підставі рішення четвертої сесії двадцять другого скликання Пилипецької сільської ради від 13 квітня 1995 року.

27 травня 2016 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки з ОСОБА_1 , жителем АДРЕСА_2 .

21 березня 2017 року до Пилипецької сільської ради надійшла заява ОСОБА_1 у якій він просить повідомити про те, чи наявне рішення Пилипецької сільської ради, на підставі якого оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ- ЗК № 003886, яку йому продано відповідно до договору купівлі-продажу. При розгляді заяви стало відомо, що питання про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 на вказаній сесії сільської ради фактично не розглядалося, не обговорювалося і депутатами відповідне рішення не приймалося.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним державний акт на право власності на землю, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, визнати недійсний договір купівлі-продажу та земельну ділянку повернути до запасу земель Пилипецької сільської ради Міжгірського району.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 серпня 2017 року позов Пилипецької сільської ради задоволено. Державний акт на право власності на землю серії ІІІ- ЗК № 003886, площею 0,2210 га, для ведення особистого селянського господарства скасовано. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 травня 2016 року, зареєстрованого у реєстрі за № 418 скасовано. Визнано недійсною та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2210 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану в урочищі Пасіка в селі Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, за кадастровим номером :09:002:0045. Земельну ділянку розташовану в межах населеного пункту с. Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, урочище Пасіка, площею 0,2210 га, кадастровий номер :09:002:0045 для ведення особистого селянського господарства повернуто до земель запасу Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з архівною довідкою від 22 березня 2017 року № 58/27, виданої архівним відділом Міжгірської районної державної адміністрації вбачається, що рішення четвертої сесії двадцять другого скликання Пилипецької сільської ради від 13 квітня 1995 року на ОСОБА_2 не виявлено, тобто питання про вирішення передачі у власність земельної ділянки їй на вказаній сесії сільської ради не розглядалося, не обговорювалося і депутатами відповідне рішення не приймалося.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який не брав участі у розгляді справи подав апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2018року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Пилипецької сільської ради.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що питання щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0045 безпосередньо стосується ОСОБА_3 , який не залучений до участі у справі, оскільки саме ОСОБА_3 є законним власником земельної ділянки, яка є предметом спору на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЗК № 032922. Належна ОСОБА_3 земельна ділянка, розташована за адресою: урочище «Пасіка Кут», с. Пилипець, Міжгірський район, кадастровий номер :01:004:0001, і фактично розташована на місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0045, щодо якої ухвалене оскаржуване рішення.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2018 року Пилипецька сільська радаподала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що повністю суперечить наявним у справі доказам висновок апеляційного суду про те, що спірні відносини щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:002:0045 безпосередньо стосуються ОСОБА_4 , оскільки саме він є законним власником земельної ділянки, яка є предметом спору у цьому провадженні. Земельна ділянка кадастровий номер :01:004:0001, яка належить ОСОБА_3 та земельна ділянка кадастровий номер :09:002:0045, яка належить ОСОБА_1 і є предметом спору у цій справі - це різні об`єкти цивільних прав. Жодного документа про те, що вказані земельні ділянки в системі координат накладаються повністю або частково одна на одну немає. Щодо кожної із земельних ділянок розроблена та затверджена технічна документація, присвоєно кадастрові номери, кожна із земельних ділянок набула статусу та є окремим об`єктом цивільних прав. Спорів, у тому числі судових, між землевласниками, спрямованих на захист своїх прав немає. Вказане виключає існування обставин про які необґрунтовано зазначає апеляційний суд - накладання земельних ділянок одна на одну.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що на підставі рішення IVсесії 22 скликання Пилипецької сільської ради від 13 квітня 1995 року ОСОБА_2 10 червня 2003 року виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЗК № 003886, для ведення особистого селянського господарства в урочищі Пасіка в с. Пилипець Міжгірського району Закарпатської області.

27 травня 2016 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки з ОСОБА_1 .

Згідно з архівною довідкою відділу Міжгірської районної державної адміністрації від 22 березня 2017 року № 58/27, рішення IVсесії 22 скликання Пилипецької сільської ради від 13 квітня 1995 року про вирішення питання передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 не виявлено, тобто питання про передачу їй земельної ділянки на вказаній сесії сільської ради не розглядалося, не обговорювалося і депутатами відповідне рішення не приймалося.

Задовольняючи позов Пилипецької сільської ради про визнання недійсним державного акта на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі продажу, суд першої інстанції виходив із того, що державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконним, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :09:002:0045 ОСОБА_2 не передавалася, та як орган місцевого самоврядування, що уповноважений на розпорядження цією земельною ділянкою не приймав рішення про її передачу цій особі.

Із указаним рішенням не погодився ОСОБА_3 , який подав апеляційну скаргу та вказав на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:002:0045 у системі координат публічної кадастрової карти займає місце належної йому земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що належна ОСОБА_3 земельна ділянка, розташована за адресою: урочище «Пасіка Кут», с. Пилипець, Міжгірський район, кадастровий номер :01:004:0001, і фактично розташована на місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0045, щодо якої ухвалене оскаржуване рішення

Верховний Суд не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 9 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність порушених прав ОСОБА_3 оскаржуваним ним рішенням суду першої інстанції, оскільки він як на підставу своїх вимог не надав суду доказів того, що земельна ділянка, яка розташована в межах населеного пункту с. Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, урочище Пасіка, площею 0,2210 га, кадастровий номер :09:002:0045, для ведення особистого селянського господарства фактично накладається на належну йому на праві власності земельну ділянку, розташовану за адресою: урочище «Пасіка Кут», с . Пилипець, Міжгірський район , кадастровий номер :01:004:0001.

Так, відповідно до інформації публічної кадастрової карти, земельна ділянка, яка є предметом цього спору з кадастровим номером :09:002:0045 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0001, що належить на праві власності ОСОБА_3 , не накладаються одна на одну та знаходяться на значній відстані одна від одної, що свідчить про те, що суд апеляційної інстанції ухвалював рішення лише на підставі доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 без здійснення їхньої перевірки та встановлення порушених речових прав останнього на земельну ділянку.

Скасування рішення суду першої інстанції лише з тих підстав, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :09:002:0045, не є доказом порушених прав ОСОБА_3 , оскільки питання щодо накладення земельних ділянок може бути вирішене лише за наявності відповідної земельно-кадастрової документації, на підставі якої й можливо визначити наявність чи відсутність накладень.

Таким чином, Верховний Суд приходить висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_3 не надав суду доказів того, що земельна ділянка, яка за рішенням суду першої інстанції повернута до земель запасу Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області є земельною ділянкою, яка у системі координат накладається на належну йому на праві власності земельну ділянку.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд належним чином не дослідив надані сторонами докази, та дійшов передчасного висновку про порушення прав ОСОБА_3 .

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Отже ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому постанова апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Пилипецької сільської ради задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко