Провадження № 22ц/812/1721/2019
У Х В А Л А

1 жовтня 2019 року м. Миколаїв

справа № 480/2190/13- ц

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Данилової О.О., розглянувши апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

19 вересня 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 безпосередньо до апеляційного суду подано апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху для витребування матеріалів цивільної справи в паперовому вигляді. Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 27 вересня 2019 року.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження суд виходить з такого.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання повного судового рішення).

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені як умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено, так і обмеження у застосуванні цих правил, тобто випадки, передбачені частиною 2 статті 358 ЦПК.

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи; не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначені законом виключення за змістом є такими, що з об`єктивних причин унеможливлюють дотримання учасником справи строків на апеляційне оскарження.

Крім того, ці норми мають застосовуватись з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, конституційних принципів та норм міжнародного права, передбачених, зокрема, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (верховенство права, право на доступ до суду, принцип правової визначеності).

Так, дійсній реалізації права особи на судовий захист (доступ до суду) сприяє запроваджена національним законодавством система норм, що дозволяють суду за певних обставин поновлювати строки на оскарження судових рішень.

Разом з тим, Європейський суд в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що у випадках, коли строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити складову принципу верховенства права - принцип юридичної визначеності (res judicata), тобто принцип остаточності рішення.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового рішення. Повноваження судів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений обставинами особливого та непереборного характеру. При цьому суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення, встановивши, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata (справа «Устименко проти України», остаточне рішення від 29 січня 2016 року, пункти 46,47; справа «Рябих проти Росії», судова постанова від 24 липня 2003 року, пункти 51,52; справа «Пономарьов проти України», рішення від 3 квітня 2008 року, пункт 41).

У своїх рішеннях Європейський Суд неодноразово наголошував, що перебування питання про можливість поновлення строків на оскарження судових рішень в межах дискреційних повноважень суду не робить цю можливість необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження або рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року).

У кожній справі національні суди мають визначити, чи підстави для поновлення строків на оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності). Таке втручання можливо виправдати лише обставинами істотного і непереборного характеру, зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, справа «Салов проти України» від 6 вересня 2005 року (п.93), справа «Сутяжник» проти Росії» від 23 червня 2009 року (п.38) та інш.)

Матеріали справи свідчать про те, що апелянту ОСОБА_1 , як відповідачу, своєчасно направлялись всі процесуальні документи (а.с.13), а також неодноразово надсилались судові повістки про час та місце судового засідання (а.с.47-49, 57, 64, 66, 71). Розгляд справи чотири рази відкладався у зв`язку відсутністю відповідачів, відносно яких належні повідомлення про розгляд справи повертались через сплив строку зберігання. Аналогічні відомості стосуються й направленої відповідачу копії судового рішення (а.с.82,84).

Тобто судом першої інстанції вжиті всі передбачені законом заходи щодо належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи. А систематичність повернення судових документів без отримання адресатами, в тому числі ОСОБА_1 , свідчить про свідоме обрання ними саме такого способу захисту від вимог позивача.

Цей висновок підтверджується також пасивною поведінкою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 при розгляді іншого цивільного спору (2010 рік) між тими ж сторонами (а.с.74-75).

Крім того, оскаржуване рішення зареєстроване в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23 червня 2014 року та оприлюднене 25 червня 2014 року. З дня складання повного судового рішення сплинуло понад п`ять років.

До того ж, апелянт ОСОБА_1 зареєстрований на проживає за тією ж адресою, що і відповідачка ОСОБА_3 (а.с.52-55). При цьому ОСОБА_3 отримала копію рішення суду першої інстанції (а.с. 87) та оскаржила його у грудні 2018 року (а.с. 92-96).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року відмовлено у зв`язку з пропуском строку на його оскарження (а.с.98).

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що апелянт ОСОБА_1 не міг не знати про наявність кредитного спору з банком та триваючий з 2010 року розгляд його судом, а тому, добросовісно користуючись процесуальними правами та виконуючи свої обов`язки, апелянт мав можливість приймати участь у розгляді справи та своєчасно оскаржити судове рішення.

Оскільки судом не встановлено обставин істотного та непереборного характеру, які би стали дійсною перешкодою у дотриманні процесуальних строків, то поновлення строку на апеляційне оскарження за таких обставин не виправдовує втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) як складової принципу верховенства права.

Керуючись статтями 354, 358 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду О.О.Данилова