У Х В А Л А

23 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 2-89-1/08

Провадження: № 22-ц/824/12261/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року, ухвалене під головуванням судді Миколаєць І.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-6», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування

та об`єднаним з ним позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-6», третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2006 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до заповіту вона є єдиним спадкоємцем після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_6 , яка була членом ЖБК «Алмаз-6», не отримала свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а тому свідоцтво про право власності за заповітом не могло бути видане нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування.

В свою чергу, у жовтні 2006 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ЖБК «Алмаз-6», третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позовна заява мотивована тим, що хоча померла ОСОБА_6 і була членом кооперативу, пайовий внесок, а також подальші платежі за кооперативну квартиру вона не сплачувала, в квартирі не проживала. ОСОБА_4 вважає членство ОСОБА_6 у кооперативі формальним, оскільки саме вона, ОСОБА_4 , сплатила пайовий внесок за квартиру у повному обсязі, у квартирі проживала разом із своїм чоловіком та дочкою. Посилаючись на вищевказане, просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 січня 2008 року об`єднано в одне провадження справу № 2-89-1/08 за позовом ОСОБА_3 до ЖБК «Алмаз-6», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Київське МБТІ, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, та справу № 2-946-1/08 за позовом ОСОБА_4 до ЖБК «Алмаз-6», третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності на квартиру, та присвоєно № 2-89-1/ 08 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1, а.с.216-218).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 2 квітня 2009 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2008 року залишено без змін ( т.1, а.с.265,266-268).

22 червня 2018 року адвокат Колесник К.А. в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням фактично вирішено питання про право останньої на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , без її залучення до розгляду даної справи. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_5 , як правонаступника ОСОБА_4 , задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що з 2003 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у даній квартирі як член сім`ї власників - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які є батьками її матері - ОСОБА_5 Нещодавно ОСОБА_2 стало відомо, що невідомі їй особи намагаються виселити її та її близьких родичів, матір ОСОБА_5 та молодшого брата ОСОБА_8 Підставою для цього зазначають рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2008 року. Оскаржуваним рішення, на його думку, фактично вирішено питання про право ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням (спірною квартирою) без її залучення до участі у справі. При цьому, на момент розгляду даної справи ОСОБА_2 була неповнолітньою, однак органи опіки та піклування до участі у справі також не залучались. Також вказує на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 не дослідив питання щодо перебування спадкодавця ОСОБА_6 у членстві кооперативу, та ким було сплачено вартість спірної квартири. Зазначив, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 разом із батьками, а також ОСОБА_6 вселилися у спірну кватиру, що будувалася житлово-будівельним кооперативом «Алмаз-6», на підставі ордеру № 032965 від 27.07.1982 року. Членом кооперативу стала ОСОБА_6 . Однак, цього ж року ОСОБА_6 виїхала до Російської Федерації та набула громадянство РФ. Згідно протоколу зсідання ЖБК № 16 від 10.10.1982 року ОСОБА_6 вийшла з членів кооперативу у зв`язку із виїздом до РФ, замість неї до членів кооперативу було прийнято її сина - ОСОБА_7 Комунальні послуги з моменту вселення до спірної квартири сплачувалися ОСОБА_4 особисто. Згідно довідки ЖБК від 27.02.2018 року вартість спірної квартири сплачено у повному обсязі у період з 05.07.1982 року по 06.03.1992 року ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_4 . Отже, сплативши повну вартість квартири, член кооперативу ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_4 стали власниками квартири АДРЕСА_1 у рівних долях, що свідчить про те, що ОСОБА_6 за життя не набула права власності на спірну квартиру, а тому позов ОСОБА_3 задоволений безпідставно. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, після її смерті єдиним спадкоємцем є ОСОБА_5 . Згідно відомостей Державного реєстру у червні 2017 року ОСОБА_3 зареєструвала ТОВ «Андромеда 2017» та здійснила майновий внесок до статутного капіталу товариства у вигляді спірної квартири. Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення, яке позбавляє ОСОБА_2 права користуватися житловим приміщенням, на його думку, існують обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2018 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Колесник К.А., на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року відмовлено, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала (т.2, а.с.70-72).

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Колесник К.А. в інтересах ОСОБА_2 подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 3 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Колесник К.А. задоволено. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2018 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (т.2, а.с.104-110).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовані Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Початком роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 9 серпня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т.О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т.О., судді Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України інші учасники справи не скористались.

2 вересня 2019 року адвокат Колесник К.А. в інтересах ОСОБА_2 подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2018 року, Верховний Суд наголосив на тому, що висновок апеляційного суду про відсутність у ОСОБА_2 права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, є передчасним. Без дослідження обставин справи та доказів не є можливим встановити суть спору та вирішити питання щодо кола осіб, права яких зачіпаються. Отже, відмова апеляційним судом у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 не є аргументованою без з`ясування вищезазначених обставин. Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд не врахував, що скаржник звернулась до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси (частина перша статті 352 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо закриття апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Обґрунтовуючи звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Колесник К. А., посилалась на те, що оскаржуваним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року фактично вирішено питання про право ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , без її залучення до участі у справі.

Між тим, як убачається із матеріалів справи рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року було вирішено питання щодо визнання права власності на спірну квартиру у порядку спадкування.

Так, спір щодо квартири у 2006 році виник між ОСОБА_3 (сестрою діда ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (бабою ОСОБА_2 ), ОСОБА_5 (матір`ю ОСОБА_2 ).

На час розгляду справи ОСОБА_5 була законним представником своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , а тому участь у справі органу опіки та піклування не була обов`язковою.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реалізували належне їм право на апеляційне оскарження рішення суду (т. 1 а.с. 232-234). При цьому питання щодо права користування учасників справи та членів їх сім`ї спірною квартирою судом не вирішувалося. ОСОБА_2 як мала право користування спірною квартирою на час ухвалення рішення судом, так не позбавлена вона такого права і на теперішній час.

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить визнати ОСОБА_5 правонаступником померлої ОСОБА_4 , задовольнити позов ОСОБА_5 як правонаступника померлої ОСОБА_4 , та визнати за своєю матір`ю ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру.

Проте, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 уповноважила її, ОСОБА_2 , діяти від свого імені та в її інтересах до апеляційної скарги не додано.

За таких обставин, колегія доходить висновку, що ОСОБА_2 подає дану апеляційну скаргу не в своїх інтересах,а в інтересах своєї матері ОСОБА_5 , яка право на апеляційне оскарження вже використала.

Як зазначалося вище, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2009 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2008 року залишено без змін.

Також слід відмітити, що ОСОБА_4 за життя порушувала питання про перегляд рішення у зв`язку з ново виявленими обставинами (т. 2 а.с. 2-3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2013 року у відкритті провадження за ново виявленими обставинами за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2008 року було відмовлено на підставі ч. 2 ст. 362 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року).

Відтак, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року жодним чином не стосується прав, інтересів та обов`язків скаржниці в контексті порушення її права користування житловим приміщенням.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-6», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та об`єднаним з ним позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-6», третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності на квартиру закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль