Ухвала

04 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 234/11232/17

провадження № 61-17407 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільним майном та його розподіл,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільним майном та його розподіл. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без укладення шлюбу з 1 січня 2004 року по 9 квітня 2010 року. Визнати спільним сумісним майном вартість поліпшень здійснених в домобудівні № АДРЕСА_1, телевізор Samsung, діагоналлю 32 дюйми, холодильник з нижньою камерою Samsung RL46R, плазмовий телевізор «LG», діагоналлю 40 дюймів, автомобілі та мотоцикли. Поділити майно, що є спільною власністю, виділивши відповідачеві 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 з 1/2 частиною земельної ділянки, загальною площею 0,0510 га, автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, та ГАЗ 33076, 1992 року випуску, мотоцикл BMW K1200RS/LT, 2001 року випуску, позивачу - 1/2 ідеальну частину житлового будинку № АДРЕСА_1 з 1/2 частиною земельної ділянки, загальною площею 0,0510 га, мотоцикл BMW R1200GS, 2008 року випуску, автомобіль Mersedes-Benz Vito, 1999 року випуску, телевізор Samsung, діагоналлю 32 дюйми, холодильник з нижньою камерою Samsung RL46R. Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 418 430 грн 50 коп., що становить 1/2 частки поліпшень здійснених в домобудівні № АДРЕСА_1.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року по 09 квітня 2010 року. Визнано сумісним майном: вартість поліпшень здійснених в домобудівлі № АДРЕСА_1, плазмовий телевізор «LG», діагоналлю 40 дюймів, телевізор Samsung, діагоналлю 32 дюйми, холодильник з нижньою камерою Samsung RL46R, мотоцикл BMW R1200GS, 2008 року випуску, мотоцикл BMW K1200RS/LT, 2001 року випуску, автомобіль Mersedes-Benz Vito, 1999 року випуску, автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску та ГАЗ 33076, 1992 року випуску. Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: 1/2 частку поліпшень, здійснених у домобудівлі № АДРЕСА_1, у розмірі 418 430 грн 50 коп.; холодильник з нижньою камерою Samsung RL46R; телевізор Samsung, діагоналлю 32 дюйми; мотоцикл BMW R1200GS, 2008 року випуску; автомобіль Mersedes-Benz vito, 1999 року випуску. Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: мотоцикл BMW K1200RS/LT, 2001 року випуску; автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску; ГАЗ 33076, 1992 року випуску; плазмовий телевізор «LG», діагоналлю 40 дюймів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 418 430 грн 50 коп., як компенсацію 1/2 частки поліпшень, здійснених у домобудівлі № АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року в частині встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу змінено. Встановлено факт сумісного проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 16 лютого 2004 року по 09 квітня 2010 року. У іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року залишено без змін.

У вересні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 836 861 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 500 = 960 500 грн).

Крім того, заявлені вимоги немайнового характеру про встановлення факту сумісного проживання та визнання майна спільним.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільним майном та його розподіл відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта