Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 524/10569/13-ц

провадження № 61-17265св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Абрамова П. С., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 24 листопада 2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті розміром 34 628,00 швейцарських франків на умовах повернення не пізніше 19 червня 2012 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатою 8,49 % річних.

Додатковою угодою від 30 січня 2008 року № 2 до указаного кредитного договору від 24 листопада 2006 року змінено схему погашення кредиту та погоджено, що для ідентифікації договору в системі обліку може використовуватись як номер зазначений при укладанні № 0, так і № 1.

Додатковою угодою від 30 січня 2009 року № 1 до кредитного договору від 24 листопада 2006 року змінено кінцевий термін повернення кредиту - відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 листопада 2021 року, та перенесено строки сплати процентів - проценти, нараховані в період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року, сплачуються відповідачем до 13 січня 2014 року.

Внаслідок порушення порядку та строку погашення кредиту позичальником, станом на 09 листопада 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 28 084,82 швейцарських франки, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на вказану дату становить 243 958 грн 49 коп., з яких: 23 717,12 швейцарських франки, що еквівалентно 206 018 грн 50 коп., - тіло кредиту, 4 356,94 швейцарських франки, що еквівалентно 37 846 грн 51 коп., - проценти, 10,76 швейцарських франки, що еквівалентно 93 грн 48 коп., - пеня.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути вказану суму боргу із позичальника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року у складі судді Середи А. В. у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно матеріалів справи поточний рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 відповідно до договору банківського рахунку від 24 листопада 2006 року № 124 для здійснення розрахунково-касових операцій у національній валюті, між тим відкриття валютного рахунку на ім`я позичальника доведено не було та не підтверджено документально відкриття валютного рахунку в швейцарських франках. На підставі чого суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про сплату боргу за кредит в швейцарських франках є безпідставною.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2015 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Омельченко Л. М., Триголова В. М. апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 24 листопада 2006 року у розмірі 28 084 швейцарських франки 82 сантими. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Останнім рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 24 листопада 2006 року у розмірі 28 084,82 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2013 року становить 243 958 грн 49 коп. та складається із: заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 23 717,12 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2013 року становить 206 018 грн 50 коп.; заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 4 356,94 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2013 року становить 37 846 грн 51 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 5,08 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2013 року становить 44 грн 14 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 5,68 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2013 року становить 49 грн 34 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на ім`я клієнта банку ОСОБА_1 відповідно до його заяви про відкриття банківського рахунку банком був відкритий поточний рахунок з одним номером - НОМЕР_1, який і обслуговував його рахунки як у національній валюті, так і в іноземній, у тому числі і рахунок у швейцарських франках.Банком були повністю виконані договірні зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику, а саме - 34 628 швейцарських франки.Станом на 24 листопада 2006 року дебет складав 34 628 швейцарських франки, за умовами договору позичальник зобов`язаний був сплачувати щомісячні платежі. З наданого позивачем розрахунку встановлено, що позичальником упродовж 2007 - 2013 років не своєчасно і не у повному розмірі сплачувались нараховані проценти та погашалось тіло кредиту, у зв`язку з чим станом на 09 листопада 2013 року прострочена заборгованість за тілом кредиту склала 3 597,13 швейцарських франки, а залишок строкової заборгованості за тілом кредиту складав 20 119,99 швейцарських франки, право на дострокове стягнення якої надано кредитору відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Таким чином, пред`явлення банком вимоги про стягнення 23717,12 швейцарських франки тіла кредиту ґрунтується на законі та умовах укладеного між сторонами кредитного договору. Ураховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції не встановив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які їх регулюють, не зазначив фактичних обставин, не навів оцінки доказів, а лише обмежився посиланням на Положення про організацію операційної діяльності в банках України, тому судове рішення скасовано з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у вказаній справі причиною виникнення цивільно-правового спору між позивачем та ним є факт ненадання кредитних коштів у швейцарських франках, визначених умовами кредитного договору від 24 листопада 2006 року. Згідно пункту 1.1. указаного кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику 34 628,00 швейцарських франки на споживчі потреби згідно з пунктом 1.4 цього договору. Зазначав, що умовами кредитного договору від 24 листопада 2006 року відкриття йому рахунку у швейцарських франках (код 756) для отримання кредиту саме у вказаній валюті не передбачено. Поточний рахунок № НОМЕР_1 було відкрито йому на підставі окремого договору банківського рахунка від 24 листопада 2006 року № 124 у національній валюті - гривні для власних потреб і ніякого іншого рахунка у ПАТ «УкрСиббанк» йому не відкривалось. Він мав лише один рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті - гривні, використання указаного рахунка для отримання на нього іноземної валюти законодавством не передбачено. Крім того, посилання банку про надання йому кредиту у розмірі 34 628,00 швейцарських франки не знайшли свого підтвердження у висновках експертів. Апеляційним судом Полтавської області при ухвалені рішення від 14 листопада 2016 року висновки експертиз були відхилені без наведення мотивів, погоджуючись тільки з наведеним у апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» посиланням на те, що висновки експертизи для суду не є обов`язковими. Вказував на те, що судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, а також було доведено всі обставини справи висновками судових експертиз. Крім того, зазначав, що наданий позивачем до суду меморіальний ордер від 24 листопада 2006 року на суму 34 628,00 швейцарських франки не є відповідним санкціонованим первинним документом, оскільки складений спеціально для надання його до суду на вимогу ухвали суду першої інстанції від 13 березня 2014 року про витребування первинних бухгалтерських документів на підтвердження виконання банком умов кредитного договору від 24 листопада 2006 року. Посилався на те, що у матеріалах справи відсутні докази щодо наявності інших заяв на відкриття йому кредитної лінії, а також додаткових угод до указаного кредитного договору щодо надання кредитних коштів декількома траншами. А також відсутні у матеріалах справи первинний документ про отримання ним траншів 30 травня 2007 року у розмірі 3 000,00 швейцарських франки та 29 вересня 2007 року у розмірі 6 726,52 швейцарських франки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області вищезазначену цивільну справу. Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про розгляд справи за його участю відмовити. Справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

17 листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», із заявою на отримання кредиту, у якій просив видати кредит у розмірі 34 642,00 швейцарських франки, строком на 132 місяці.

У матеріалах справи є заява дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка надала нотаріально посвідчену згоду на оформлення її чоловіком кредиту у акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», у розмірі 34 628,00 швейцарських франки (а. с. 146 т. 1).

24 листопада 2006 року ОСОБА_1 подав до банку заяву про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті - швейцарських франках, у відповідності з чим на виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем було укладено договір банківського рахунку № 124 (поточний рахунок фізичної особи - резидента).

Згідно з умовами договору банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті за тарифним пакетом «Базовий», поточний рахунок № НОМЕР_1 у швейцарських франках за тарифним пакетом «Базовий», поточний рахунок № НОМЕР_1 в іноземній валюті (долари США) за тарифним пакетом «Спеціальний М1» (а. с. 226-228 т. 1).

24 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику на споживчі цілі грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 34 628,00 швейцарських франки, зі сплатою 8,49 % річних та строком повернення не пізніше 19 червня 2012 року.

Днем надання кредиту зазначено 24 листопада 2006 року.

Умовами кредитного договору визначено, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1).

30 січня 2008 року та 30 січня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткові угоди до кредитного договору від 24 листопада 2006 року, умовами яких змінено схему погашення кредиту, змінено кінцевий строк повернення кредиту, зокрема, відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 листопада 2021 року, перенесено строки сплати процентів та погоджено між сторонами, що для ідентифікації договору в системі обліку може використовуватися як номер зазначений при укладанні № 0, так і № 1.

Крім того, доводячи своє право вимоги про стягнення боргу в швейцарських франках, позивач надав суду меморіальний ордер від 24 листопада 2006 року № , посвідчений штампом банку, відповідно до якого одержувачу ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 перераховано у валюті 34 628 СНF, у гривнях еквівалент 142 972 грн 26 коп.

Згідно з виписки про рух коштів на рахунку № НОМЕР_1 24 листопада 2006 року о 11 годині 17 хвилин мав місце платіж 34 628 СНF, як надання кредиту згідно угоди № 0.

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 від 24 листопада 2006 року о 13 годині 17 хвилин було зарахування гривневого еквіваленту 34 628 СНF згідно заяви клієнта.

Згідно з пунктом 1.5 указаного кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Пунктом 9.11 указаного кредитного договору визначено, що позичальник при укладанні договору, визнає можливість виникнення курсових різниць(коливань)валюти кредиту при отриманні кредитних коштів, їх використанні за цільовим призначенням та поверненням таких коштів згідно умов даного договору.

Станом на 24 листопада 2006 року дебет складав 34 628 СНF, за умовами договору позичальник зобов`язаний був сплачувати щомісячні ануітетні платежі.

27 листопада 2006 року в часткове погашення кредиту позичальником було сплачено 11 584 СНF, у зв`язку з чим залишок строкової заборгованості тіла кредиту) склав 23 044 СНF. З наданого розрахунку заборгованості встановлено, що позичальником впродовж 2007 - 2013 років не своєчасно і не у повному обсязі сплачувались нараховані проценти та погашалось тіло кредиту. Внаслідок порушення порядку та строку погашення кредиту позичальником, станом на 09 листопада 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 28 084,82 швейцарських франки, що за курсом НБУ на вказану дату становить 243 958 грн 49 коп., з яких: 23 717,12 швейцарських франки, що еквівалентно 206 018 грн 50 коп., - тіло кредиту, 4 356,94 швейцарських франки, що еквівалентно 37 846 грн 51 коп., - проценти, 10,76 швейцарських франки, що еквівалентно 93 грн 48 коп., - пеня.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Нормами частини першої статті 626 та статті 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк», апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами 24 листопада 2006 року було укладено кредитний договір у розмірі 34 628,00 швейцарських франків, умови якого позичальник належним чином не виконував, а тому з позичальника на користь банку підлягає до стягнення заборгованість, яка виникла станом на 09 листопада 2013 року. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини відповідають висновку, викладеному в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року при розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 , згідно якого зміст договірних положень у сукупності з фактами внесення позичальником платежів, в тому числі і у швейцарських франках, для погашення кредиту, свідчить про те, що валютою кредитного зобов`язання є швейцарські франки, а не національна валюта - гривня.

Доводи касаційної скарги про те, що валютою кредиту є гривня, відхиляються з огляду на таке.

У пункті 10 указаного кредитного договору сторони домовилися про договірне списання банком з усіх рахунків позичальника в національній і іноземній валюті, відкритих в банку: нарахованих процентів, комісій, погашення заборгованості за кредитом при настанні термінів виконання позичальником зобов`язань і в розмірах, визначених у даному договорі.

За пунктом 10.2. указаного кредитного договору позичальник доручив банку при настання термінів виконання його зобов`язань зі сплати нарахованих процентів, комісій, погашення заборгованості за даним договором списувати кошти з поточних рахунків позичальника в іноземній валюті, відкритих у банку та з поточних рахунків у національній валюті у сумі, еквівалентній розміру зобов`язань позичальника за даним договором, і витрат, пов`язаних із придбанням валюти на Міжбанківському валютному ринку України, у випадках, якщо при настанні термінів виконання зобов`язань за цим договором (погашення кредиту, сплати процентів, комісій), на рахунках позичальника в іноземній валюті відсутні або недостатньо коштів. У такому випадку позичальник доручає банку для погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснювати від свого імені та за рахунок позичальника купівлю іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України у сумі такої заборгованості позичальника за поточним курсом на дату купівлі іноземної валюти.

Згідно з пунктом 9.11. указаного кредитного договору, позичальник, укладаючи цей договір, визнає можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отримання кредитних коштів, їх використанні за цільовим призначенням та поверненні таких коштів згідно умов даного договору.

Зміст договірних положень у сукупності із встановленими обставинами внесення позичальником платежів на погашення кредиту, у тому числі й у швейцарських франках, свідчать про правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що валютою кредитного зобов`язання є швейцарський франк.

За змістом частини шостої статті 147 ЦПК України 2004 року висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами статті 212 ЦПК України 2004 року.

Посилання касаційної скарги на те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги висновки судово-економічної та комісійної судово-економічної експертиз є необґрунтованими, оскільки зазначені висновки були досліджені судом і їм надана оцінка у рішенні суду апеляційної інстанції, у якому суд послався на те, що експерти зазначали, що назва наданого суду меморіального ордера не відповідає назві первинного документу, який застосовується для переказу коштів в іноземній валюті «меморіальний валютний ордер».

При цьому, виявлена експертами відмінність в назвах документу не спростовує самого факту перерахування одержувачу ОСОБА_1 34 628,00 швейцарських франків із зазначенням у гривневому еквіваленті, який містить штамп банку та зазначення прізвища працівника, який його видав. Висновки експертів не містять однозначних та змістовних відповідей на поставлені судом питання суду, з посиланням на недостатність наданих на дослідження матеріалів.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович