Справа № 138/1088/17
Провадження № 22-ц/801/1853/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 рокуСправа № 138/1088/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Войтко Ю.Б., Марчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року, ухвалене суддею Цибульським О.Є., повне рішення складено 18 червня 2019 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення моральної та матеріальної шкоди заподіяної в результаті ДТП,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом та згідно уточнених позовних вимог просили стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» матеріальну шкоду в розмірі 15 502 грн, 600 грн за послуги евакуатора та з ОСОБА_1 500 грн франшизи, 450 грн за проведену оцінку майна, та судові витрати зі сплати судового збору, за проведення експертизи 2 228,40 грн, за послуги адвоката 4000 грн, заподіяну позивачам моральну шкоду по 15 000 грн кожному.

Позов мотивований тим, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить автомобіль «Рено Кенго» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

26 жовтня 2016 року о 10 год. 30 хв. в смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи з прилеглої дороги на головну, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив ДТП, допустивши зіткнення з транспортним засобом позивачів під керуванням ОСОБА_2

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Під час розгляду адміністративної справи відповідач ОСОБА_1 свою вину у вищезазначеному ДТП визнав повністю.

В результаті протиправних дій ОСОБА_1 належний позивачам автомобіль «Рено Кенго» зазнав пошкоджень, вартість ремонтно-відновлювальних робіт та завданого матеріального збитку згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 03 лютого 2017 року склала 133 302 грн 07 коп.

Страхова компанія «Провідна» частково виплатила позивачу ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду на суму 29 870 грн. Крім того, за рекомендацією страхової компанії пошкоджений автомобіль був проданий ОСОБА_4 , який сплатив позивачам 88 300 грн, взамін чого 24.12.2016 отримав довіреність на повне розпорядження та законне володіння транспортним засобом «Рено Кенго».

Таким чином, залишилася невідшкодованою сума матеріального збитку в розмірі 15 132 грн. Витрати, пов`язані з незалежною оцінкою майна складають 450 гривень, франшиза 500 гривень. За транспортування пошкодженого автомобіля евакуатором-маніпулятором витрати складають 600 гривень, транспортні витрати по збору документів до суду складають 210 гривень. Отже, протиправними діями ОСОБА_1 позивачам було завдано матеріальної шкоди на суму 16 892 грн.

Крім того, протиправними діями ОСОБА_1 позивачам було завдано значної моральної шкоди, яку вони оцінюють в 30 000 грн. Зазначають, що вони втратили душевний спокій, багато часу витратили на оформлення відповідних документів, проведення оцінки майна, втратили свою власність - автомобіль, який допомагав сім`ї в непростий для економіки час. Негативні емоції і переживання призвели до погіршення їхнього здоров`я, що вплинуло на реалізацію їх намірів та ділових стосунків. ОСОБА_2 , перенісши величезний психологічний стрес, вимушений був лікуватися за наслідками ДТП в лікаря невролога. Переживання ще більше посилилися через відмову відповідача відремонтувати автомобіль або виплатити відповідні кошти на ремонт.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року уточнені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду заподіяну в результаті ДТП в розмірі 14 632 гривні 07 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 франшизу в розмірі 500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 4573 гривні 32 копійки, з яких: сплачений за подання позову про стягнення матеріальної шкоди судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 573,32 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_5 сплачений за подання позову про стягнення моральної шкоди судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 213 гривень 30 копійок.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 сплачені нею кошти за проведення експертизи в розмірі 2228 гривень 40 копійок.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції частково і в частині стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди на користь позивачів відмовити і закрити провадження.

Скарга мотивована тим, що позивачами не оспорювався визначений страховиком розмір страхового відшкодування, який ними отриманий в повному обсязі і жодних претензій щодо додаткових доплат, в тому числі моральної шкоди, до страхової компанії позивачі не заявляли; підстав для пред`явлення до нього позову в позивачів немає; висновок суду про те, що позивачі на власний розсуд мають право обрати спосіб звернення вимог до особи, яка безпосередньо завдала їм шкоди, не ґрунтується на вимогах закону; стягнення з нього франшизи суперечить закону, оскільки завдану шкоду повинна відшкодувати страхова компанія; солідарний обов`язок страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди законодавство не передбачає; позивачами не обґрунтовано наявність моральної шкоди та її розмір; позивачами не доведено причинно-наслідковий зв`язок, а саме те, що моральна шкода пов`язана саме з ДТП, а не з іншою подією; судова морально-психологічна експертиза потерпілих не проведена.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2016 о 10 год. 30 хв. в смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 сталося зіткнення з автомобілем «Рено Кенго» номерний знак НОМЕР_1 .

Вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.12.2016 (а.с.39).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Рено Кенго» номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с.15).

Автомобіль ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під час ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_1 , що підтверджується полісом АЕ/8300461 від 18.04.2016 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в межах 100000 грн. за шкоду заподіяну майну потерпілого. Відповідно до повідомлення вих. №17-05/916 від 25.01.2016 року та чеку №113036 від 27.01.2017 року, 27.01.2017 року на користь власника ТЗ «Рено Кенго» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 за її заявою було виплачено страхове відшкодування в сумі - 29870 грн., з вирахуванням розміру франшизи 500 грн. (а.с.33,35,36,63,64).

Відповідно до звіту №16/213 оцінки майна від 10.11.2016 оцінювача ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено Кенго» номерний знак НОМЕР_1 складає 141 186,65 грн., а вартість матеріального збитку складає 118 300,00 грн. (а.с.65-74).

Відповідно до звіту №1992 про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу «Рено Кенго» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 01.12.2016, який зроблено ФОП ОСОБА_7 , вартість пошкодженого транспортного засобу на дату оцінки становить 87 930 грн (а.с.75-79).

Згідно висновку та звіту №МР125-2017 ТОВ «Експерт-Центр» від 03.02.2017, вартість відновлюваного ремонту автомобіля та завданого матеріального збитку власнику «Рено Кенго», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 133 302,07 грн. (а.с.6-24).

Згідно висновку судового експерта від 19.02.2018 №7414/17-21 за результатами автотоварознавчої експертизи по визначенню матеріального збитку власнику транспортного засобу, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Рено Кенго» д/н НОМЕР_1 , 2007 року виготовлення внаслідок ДТП становить 133 302, 07 грн. (а.с.109-115).

Як вбачається з копії медичної картки, ОСОБА_2 після ДТП звертався в лікарню зі скаргами на стан свого здоров`я (а.с.28-32).

У судовому засіданні було встановлено, що позивачами був відчужений зазначений автомобіль, який було пошкоджено в результаті ДТП за 88 300 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплатою страхового відшкодування позивачу не була у повному обсязі відшкодована завдана шкода, тому з ПрАТ «СК «Провідна» підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 14 632 грн, а 500 грн франшизи підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Також суд прийшов до висновку, що виниклим ДТП позивачам були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, вони були позбавлені можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршило якість їх життя.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що стягнення з нього судом першої інстанції франшизи протирічить ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як його цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, тому завдану шкоду повинна відшкодовувати саме страхова компанія.

Поняття «франшиза» міститься в статті 9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР, відповідно до якої франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV).

Так, згідно полісу АЕ/8300461 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.04.2016, розмір франшизи становить 500 грн.

Із зазначеного слідує, що якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то саме страхувальник має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.

Посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц є безпідставним, оскільки в ній зазначено, що страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Однак, франшиза в суму страхового відшкодування не входить та має бути відшкодована ОСОБА_1 , який є винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції поклав солідарну відповідальність на нього та страхову компанію щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийшов до висновку про стягнення завданої позивачу матеріальної шкоди з страхової компанії, а з ОСОБА_1 стягнув франшизу, тому стверджувати в даному випадку про солідарну відповідальність відповідачів не можна.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст. 26-1 Закону №1961-IV моральна шкода відшкодовується страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а позивачі до страхової компанії вимоги про відшкодування моральної шкоди не заявляли.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 26-1 Закону №1961-IV передбачено обов`язок страховика відшкодувати потерпілому моральну шкоду за умови ушкодження ним здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди та лише у випадках, передбачених статтею 41 вказаного закону, тому доводи в частині того, що вимоги до страхової компанії в частині стягнення моральної шкоди не пред`являлися, не беруться колегією суддів до уваги.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода може полягати: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У даному випадку вимога про стягнення моральної шкоди обґрунтована пошкодженням майна та заявлена до ОСОБА_1 , як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Тому враховуючи, що у зв`язку із пошкодженням майна позивачам було завдано душевних страждань, правильним є висновок суду щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі по 5 000 гривень кожному, оскільки такий розмір є обґрунтованим, визначеним з врахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості.

Що стосується тверджень скаржника про те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про витрачання коштів на придбання лікарських препаратів під час лікування, то такі відхиляються колегією суддів, оскільки вимоги про стягнення коштів на лікування, для чого були б потрібні квитанції, заявлені не були. Крім того, лікування у лікаря невролога підтверджує лише факт страждання у звязку із дорожньо-транспортною пригодою.

Крім того, обов`язкового призначення морально-психологічної експертизи, як того вимагає ст. 105 ЦПК України, в даному випадку немає, тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив всі необхідні для ухвалення рішення обставини у справі та правильно застосував норми права до спірних правовідносин. Підстави, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення, відсутні.

Оскільки рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «СК «Страхова Компанія» матеріальної шкоди ОСОБА_1 не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Однак, розподіляючи у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що чинним законодавством не передбачено стягнення судових витрат у солідарному порядку, відтак, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п.п.в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині розподілу судових витрат, то понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року змінити в частині солідарного стягнення судових витрат.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 25, ) на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , судові витрати в розмірі 4573 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят три) гривні 32 копійки (по 2286,66 грн з кожного), з яких: сплачений за подання позову про стягнення матеріальної шкоди судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 573,32 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 25, ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , сплачені нею кошти за проведення експертизи в розмірі 2228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 40 копійок (по 1114,20 грн з кожного).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Ю.Б. Войтко

В.С. Марчук