Дата документу 15.10.2019 Справа № 310/7947/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3015/19 Головуючий у 1-й інстанції: Дністрян О.М.
Є.У.№ 310/7947/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
15 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів: Дашковської А.В.,
секретар: Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада в особі Бердянської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні приміщеннями,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року,
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням, який в подальшому уточнила. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2016 року належить на праві приватної спільної часткової власності 1/10 частка житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласником інших часток є територіальна громада в особі Бердянської міської ради. Відповідно до технічного паспорту, а саме: до експлікації приміщень до плану будинку АДРЕСА_1 приміщення АДРЕСА_2 площею 4,1 кв.м. №2 площею 10, 4 кв.м., № 3 площею 4,5 кв.м., № 4 площею 3,0 кв.м., № 5 площею 2,2 кв.м. та коридор II площею 30,0 кв. м. знаходяться у загальному користуванні мешканців всіх квартир в будинку. Зазначені допоміжні приміщення знаходяться між квартирою АДРЕСА_3 та квартирою АДРЕСА_4 . Відповідач ОСОБА_2 , який самовільно заселився в будинок АДРЕСА_1 та фактично зайняв квартиру АДРЕСА_4 , декілька років потому без згоди інших користувачів та власників, тобто самовільно, одноособово зайняв допоміжні приміщення № 1 площею 4,1 кв.м. № 2 площею 10, 4 кв.м., № 3 площею 4,5 кв.м., № 4 площею 3,0 кв.м., № 5 площею 2,2 кв.м. встановив замок, а у червні 2018 року у коридорі II встановив перегородку чим обмежив її право на доступ та користування ними. Просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями позначеними у технічному паспорті за №1 площею 4,1 кв.м., №2 площею 10,4 кв.м., №3 площею 4,5 кв.м., №4 площею 3,0 кв.м., №5 площею 2,2 кв.м. та коридором ІІ площею 30,0 кв.м.
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року позов задоволено.

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями, позначеними у технічному паспорті: за № 1, площею 4,1 кв.м., за № 2, площею 10,4 кв.м., за № 3, площею 4,5 кв.м., за № 4, площею 3,0 кв.м., за № 5, площею 2,2 кв.м., та коридором ІІ, площею 30 кв.м., в житловому будинку «А» за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача, як співвласника житлового будинку, існують перешкоди щодо користування спірними допоміжними приміщеннями внаслідок самовільного зайняття їх відповідачем по справі ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати частково, лише в частині усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні приміщенням, ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволені позову в цій частині. Зазначає, що тривалий час користується квартирою АДРЕСА_4 і спірними приміщеннями, які є приналежністю цієї квартири. В технічному паспорті на будинок спірні приміщення помилково зазначені як допоміжні. Вважає, що є неналежним відповідачем, оскільки жодним чином права ОСОБА_1 не порушує, а висновки суду про задоволення позову передчасними, так як в іншій справі розглядається його позов про визнання за ним права користування квартирою АДРЕСА_4 і спірними приміщеннями.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи позивач ОСОБА_2 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому судової повістки 23.09.2019р.

ОСОБА_1 та третя особа: територіальна громада в особі Бердянської міської ради Запорізької області у відповідності до норм ст. 360 ЦПК України відзиву на апеляційну скаргу не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/10 частки житлового будинку АДРЕСА_5 ), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 19.08.2016 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради (а.с.7) та Інформаційною довідкою державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №68949104 від 26.09.2016р. (а.с.8).

Іншим співвласником зазначеного будинку, а саме 0,9 частки, є територіальна громада м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради Запорізької області (а.с.8).

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

У справі, яка переглядається, було встановлено, що відповідно до технічного паспорту, а саме: до експлікації приміщень до плану будинку АДРЕСА_1 приміщення АДРЕСА_2 площею 4,1 кв.м. № 2 площею 10, 4 кв.м., № 3 площею 4,5 кв.м., № 4 площею 3,0 кв.м., № 5 площею 2,2 кв.м. та коридор II площею 30,0 кв. м. знаходяться у загальному користуванні мешканців всіх квартир в будинку. Зазначені допоміжні приміщення знаходяться між квартирою АДРЕСА_3 та квартирою АДРЕСА_4 (а.с.9-11).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зайняв зазначені допоміжні приміщеннями та самостійно ними користується, обмежив доступ та користування ними для позивача. Ці обставини відповідач підтвердив особисто.

Також, матеріали справи містять копію протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності від 30.03.2018 року, складеного відносно ОСОБА_2 за ст. 186 КУпАП працівниками Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області та копію постанови №181 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 , ухваленою адміністративною комісією при ВК Бердянської міської ради від 11.04.2018 року (а.с.67,68) Вказані документи свідчать про те, що відповідач у справі дійсно створює перешкоди у користування співвласникам будинку АДРЕСА_6 .

Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року №14-рп/2011, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У пункті 51 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що труднощі тлумачення застосовного законодавства протягом перехідного періоду стали предметом розгляду Конституційного Суду України, який дав роз`яснення цього питання, визнавши наявність у власників приватизованих квартир автоматичного права часткової власності на допоміжні приміщення відповідного будинку.

Установивши, що ОСОБА_2 самовільно без згоди співвласника ОСОБА_1 зайняв допоміжні приміщення, які є спільною сумісною власністю мешканців багатоквартирного будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні приміщення є приналежністю квартири АДРЕСА_4 , яку тривалий час самовільно займає ОСОБА_2 , є неспроможними, оскільки за даними технічного паспорту вказані приміщення не є складовими квартири АДРЕСА_4 , а є допоміжними та знаходяться у загальному користуванні всіх мешканців будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, є безпідставними, оскільки судом встановлено, що останній зайняв спірні приміщення самовільно, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Знаходження в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою АДРЕСА_7 не свідчить про передчасність судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: