Справа № 145/2011/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" вересня 2019 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н.О.

за участю секретаря Крикливої М.С.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання права власності на 67/120 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в порядку спадкування за заповітом та визначення частки в спільній власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності за заповітом втому числі з врахуванням частки ОСОБА_5 на 67/120 часток житлового будинку АДРЕСА_2: будинок 1970 року забудови означений в техпаспорті літ. «А» з верандою «а» прибудовою «а1», загальною площею підрахованою за формулою розрахунку площ 84.3 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., житловою 54.3 кв.м., допоміжною 30.0 кв.м., ганку з козирком, літньої кухні «Б» сараю «Б», погреба «П/Б», ганку, огорожі №1, воріт №2, хвіртки № 3, колодязя № 4, колодязя інженерних мереж № 5, вигрібної ями № 7 після ОСОБА_6 , померлої в м. Гнівань ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити, що розмір належної їй частки у спільній власності з ОСОБА_5 становить 33/200 житлового будинку, означеного літ. «А з верандою «а» прибудовою «а1» загальною площею підрахованою за формулою розрахунку площ 84.3 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., житловою 54.3 кв.м., допоміжною 30.0 кв.м., ганку з козирком, літньої кухні «Б» сараю «Б», погреба «П/Б», ганку, огорожі №1, воріт №2, хвіртки № 3, колодязя № 4, колодязя інженерних мереж № 5, вигрібної ями № 7 розташованих в АДРЕСА_2 .

На обґрунтування позовних вимог вказує, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гнівань померла її мати ОСОБА_6 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина на 67/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько ОСОБА_7 помер. Мати ОСОБА_6 , вона та її сестра прийняли спадщину після його смерті.

19 червня 1970 року житловий будинок по АДРЕСА_2 прийнято в експлуатацію. Акт про прийняття індивідуального житлового будинку складений на ім`я померлого ОСОБА_7 , так як договір на забудову укладений був на його ім`я. Тому в технічній документації на дане домоволодіння датою забудови вказано 1970 рік.

Її мати ОСОБА_6 , вона, її сестра ОСОБА_5 на підставі довідки № 617 від 23.09.1970 року, виданої Гніванською селищною радою для надання в нотаріальну контору, 18.11.1970 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інша 1/2 частка вказаного будинку належала відповідно до вимог ст. 22 КпШС УРСР її матері ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 18.11.1970 року.

ОСОБА_8 - батько відповідача, в будівництві вказаного будинку участі не приймав, так як шлюб між ним та її матір`ю зареєстрований 23 лютого 1974 року, а будинок прийнятий до експлуатації 19.06.1970 року.

За життя мати склала заповіт, яким належну їй частку житлового будинку в АДРЕСА_2 заповіла їй і її сестрі ОСОБА_5 в рівних частках. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Гніванської міської ради 21 серпня 1985 року зареєстрований в реєстрі за № 61. На час відкриття спадщини даний заповітне змінений не відмінений.

Вона прийняла спадщину після смерті матері. ОСОБА_5 відмовилась від спадщини на її користь.

26 жовтня 2017 року в Тиврівській нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належну матері земельну ділянку розміром 5.5319 га, яка не була охоплена заповітом.

На належну ОСОБА_6 частку житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона отримати не має можливості, так як в свідоцтві на право на спадщину за законом, виданим ОСОБА_6 після її чоловіка ОСОБА_7 нотаріусом Жмеринської нотаріальної контори 18.11.1970 року частка матері вказана в відсотках, є примітка, що 1/2 частка будинку переходить у власність ОСОБА_6 на підставі ст. 22 КпШС УРСР, а саме свідоцтво про право власності ОСОБА_6 не видавалося.

Саме з цих підстав нотаріус Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_6

Оскільки на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем проживав її брат ( син померлої) ОСОБА_3 , який є таким що також прийняв спадщину.

Крім того, ОСОБА_3 є інвалідом. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця незалежно від змісту заповіту, спадкують половину частки, яка б належала кожному з них в разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Отже ОСОБА_3 має право на обов`язкову частку в спадщині після ОСОБА_6 , яка вказана в заповіті.

ОСОБА_6 належить 67/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в АДРЕСА_2 .

Після ОСОБА_6 є 3 спадкоємця за законом: вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Отже в разі спадкування за законом кожному із них належало б право на 67/300 часток майна спадкодавця. Відтак обов`язкова частка на яку має право ОСОБА_3 становить 67/600.

Отже вона має право на спадщину за заповітом з врахуванням частки ОСОБА_5 на 67/120 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель після ОСОБА_6 (67/100-67/600=335/600=67/120).

В будинку АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_7 , виданого 18.11.1970 року нотаріусом Жмеринської нотаріальної контори та довідки КП «ВООБТІ» їй і відповідачці ОСОБА_5 належить 33/100 часток вказаного будинку.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже належна їй частка в праві спільної з ОСОБА_5 власності становить 33/200.

Наразі їй необхідно зареєструвати її право власності на належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель. Для реєстрації речового права на належне їй нерухоме майно необхідно визначити розмір належної їй частки в спільній з ОСОБА_5 власності.

Позову до тих самих відповідачів з тим самим предметом позову з тих самих підстав вона раніше не подавала.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 зазначені позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених в заяві, зазначивши, що визначити розмір частки позивачки - 33/200 у спірному домоволодінні вони просять на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку. Згідно нотаріально завіреної заяви позов ОСОБА_1 визнає в повному обсязі. Просить справу розглянути у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали, мотивуючи тим, що згідно техпаспорта КП "ВООБТІ" від 17.09.2018 року житловий будинок "А", 1970 року забудови, а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до завершення будівництва. Спірний житловий будинок був добудований в період шлюбу ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_8 . За рахунок спільних коштів вони побудували прибудову "а", "а1", за рахунок чого значно збільшилась площа будинку. Крім того, ними було побудовано літню кухню, сарай "Б", погріб "П/Б", споруджено огорожу, колодязь, колодязь для інженерних мереж, а відтак дане майно не могло належати ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, а є спільною сумісною власністю батьків ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 .

Згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 29.10.1966 року, укладеного між виконкомом Гніванської селищної ради депутатів трудящих та ОСОБА_7 ОСОБА_7 було надано право на безстрокове користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 загальною площею 700 кв.м. для будівництва будинку. Договір посвідчено ОСОБА_9, нотаріусом Жмеринської нотконтори.

Відповідно до акту відведення земельної ділянки під будівництво в АДРЕСА_2 12 від 28.10.1966 року ОСОБА_7 в натурі відведено земельну ділянку площею 700 кв.м. під забудову.

29 жовтня 1966 року ОСОБА_7 надано дозвіл № НОМЕР_2 на проведення будівельних робіт, які повинні бути завершені до 29.10.1969 року.

18.11.1970 року нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними господарчими будівлями в рівних частках дружині ОСОБА_6 та дочкам - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в АДРЕСА_2 . В примітці свідоцтва вказано, що інша 1/2 частка вказаного будинку належала відповідно до вимог ст. 22 КпШС УРСР ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 18.11.1970 року.

Акт прийняття індивідуального домоволодіння по АДРЕСА_3 у ОСОБА_7 складено 19.04.1970 року.

Проте, відповідно до довідки виконкому Гніванської селищної ради від 03.09.1970 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за час спільного проживання побудований будинок в АДРЕСА_3 .

Крім того, дане свідоцтво про право на спадщину від 18.11.1970 року зареєстровано в БТІ 26.11.1970 року, недійсним не визнано, ніким не оскаржене.

Рішенням виконкому Гніванської міської ради від 24.03.1977 року №61 будинок ОСОБА_6 і співвласників перенумеровано з №12 на №4 (а.с.26).

Згідно Указу Президії Верховної Ради УРСР від 13.12.1981року смт. Гнівань разом з селом Витава, їх територія увійшли до складу м. Гнівань, що стверджується довідкою виконкому Гніванської міської ради від 14.12.2016 року №02-10/1251.

Розпорядженням Гніванської міської ради від 17.02.2016 року вулицю Маяковського перейменовано на вулицю Піддубного (а.с.27).

Відповідно до довідки КП «ВООБТІ» від 08.10.2018року №144 станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_6 зареєстровано 67/100 (66,7%) право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ; за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 33/100 ( 33,3 %) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_9 , нотаріусом Жмеринської нотаріальної контори за р. №4473 від 18.11.1970 року (а.с.27).

23.02.1974 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8. Шлюб зареєстровано Гніванською селищною радою Тиврівського району, актовий запис №12.

Згідно технічного паспорта на будинок АДРЕСА_2 житловий будинок « А», 1970 року забудови, веранда «а», ганок з козирком, літня кухня та сарай «Б», погріб «П/Б», ганок - 1971 року забудови.

Після одруження з ОСОБА_8. в даному домоволодінні було побудовано прибудову «А1», 1979 року забудови, огорожа №1, 1988 року забудови, ворота №2, 1988 року забудови, хвіртка №4, 1988 року забудови, колодязь №4, 2003 року забудови, колодязь інженерних мереж 2003 року забудови; вигрібна яма №7, 1978 року забудови.

Відповідно до ч.1 ст. 24 КпШС (чинного на час забудови вказаних будівель) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, є власністю кожного з них.

Згідно ст. 25 цього Кодексу, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічне положення містить і чинний Сімейний Кодекс України.

Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте, ні ОСОБА_8. за життя, ні відповідачем ОСОБА_3 не подано позову ні про визнання вищевказаного домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ; ні позову про визнання їх спільною сумісною власністю вищевказаних господарських будівель. Відповідного рішення суду суду не надано.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті вона проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою виконкому Гніванської міської ради від 02.10.2018 року (а.с. 25).

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 67/10 часток домоволодіння в АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_6 21.08.1985 року склала заповіт, яким належні їй 66,7% житлового будинку з добудовою 1-7, 1-8 (прибудова а-1) та відповідну частину господарських приміщень, які розташовані в АДРЕСА_3 (тогочасна адреса) заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частинах. Заповіт посвідчено 21.08.1985 року ОСОБА_10 , секретарем Гніванської міської ради, зареєстровано в реєстрі за №61. Заповіт на час відкриття спадщини не змінено та не відмінено (а.с. 8).

Зареєстровано заповіт Спадковому реєстрі 20.08.2007 року за № 42965410, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №54257879 від 27.11.2018 року (а.с.53).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли син - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_1 , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини: ОСОБА_3 - 02.08.2017 року, ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 . В шестимісячний строк -14.08.2017 року ОСОБА_5 подала заяву про відмову від прийняття спадщини, інших заяв не надходило, що стверджується листом Тиврівської дежнотконтори №2114/01-16 від 27.11.2018 року (а.с.51).

Крім того, на час смерті ОСОБА_6 разом із нею постійно проживали та були зареєстровані син - ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1 , що стверджується довідкою виконкому Гніванської міської ради від 02.10.2018 року (а.с. 25).

26.10.2017 року державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5319 га: 2/3 - дочці ОСОБА_1 , у тому числі з урахування частки майна, від якої відмовилась ОСОБА_5 : 1/3 - сину ОСОБА_3 (а.с. 11).

Та обставина, що ОСОБА_6 була матір`ю позивачки стверджуються свідоцтвом про її народження, виданого на ім`я ОСОБА_1 Гніванською селищною радою 5 червня 1969 року, де матір`ю вказана ОСОБА_6 , свідоцтвом про одруження позивачки з ОСОБА_11 , виданим виконавчим комітетом Гніванської міської ради 10 грудня 2012 року та свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 серія НОМЕР_3 , відданим Гніванською селищною радою 23 лютого 1974 року.

Відповідачем суду не надано доказів на підтвердження у нього інвалідності.

Проте, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сама позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом, а відтак, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавиці, яка становить половину частки, яка б належала йому за законом.

Оскільки після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відтак кожному із них належало по 67/300 часток спадкового майна, обов`язкова частка ОСОБА_3 складає 67/600 часток у спадщині.

Отже із врахуванням частки ОСОБА_5 позивачка має право на 67/120 часток житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_2 . ( 67 /100-67/600=335/600=67/120).

Постановою державного нотіріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 24.10.2018 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 66,7 житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 мотивуючи тим, що в свідоцтві про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 частка належного спадкодавцю будинку вказана у відсотках, а свідоцтво про право особистої власності на ім`я ОСОБА_6 не видавалось.

Проте, зазначені обставини не позбавляють позивачку права на її частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_6 .

Разом з тим, вимоги позивачки щодо визначення її частки в даному домоволодінні - 33 / 200 підлягають до часткового задоволення, оскільки на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 ( згідно якого сторона позивача просить визначити розмір даної частки), видано 18.11.1970 року, а згідно техпаспорта на дане домоволодіння господарські будівлі даного домоволодіння побудовані після 1971 року, а відтак на підставі даного свідоцтва про право на спадщину право власності на них у позивачки не виникло. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5-13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 1241, 1261, 1268,1270 ЦК України,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за заповітом на 67/120 часток житлового будинку АДРЕСА_2: будинок 1970 року забудови означений в техпаспорті літ. «А» з верандою «а», прибудовою «а1», загальною площею підрахованою за формулою розрахунку площ 84.3 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею54.3 кв.м., допоміжною 30.0 кв.м., ганку з козирком, літньої кухні «Б», сараю «Б», погреба «П/Б», ганку, огорожі №1, воріт №2, хвіртки № 3, колодязя № 4, колодязя інженерних мереж № 5, вигрібної ями № 7 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої в м. Гнівань ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити, що розмір належної ОСОБА_1 частки у житловому будинку, означеного літ. «А», що знаходиться в АДРЕСА_2 , становить 33 / 200 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18 листопада 1970 року після смерті ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1707 (одна тисяча сімсот сім) гривень 87 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 27.09.2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної копії судового рішення.

Суддя: Н.О.Кіосак