Справа № 510/1126/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Черня В.Ф.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , уточнені позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності.

Позивачі та їх представники на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали, просили розглянути справу без їх участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі продажу від 16.03.2019р.; копії паспортів позивачів; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2000р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2013р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів, зазначивши, що відповідачам належить земельна ділянка 0,063 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2000р. та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2013р.

16.03.2019 р. між сторонами, була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищезазначеного житлового будинку та земельної ділянки. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивачі передали відповідачам обумовлену суму, а вони передали нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували відповідачам - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 привести їх домовленість у відповідність до вимог закону. На вказані вимоги позивачів, відповідачі, вказали, що наразі вони не можуть цього зробити, так як право власності вони не зареєстрували у відповідному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Про ці обставини позивачам не було відомо до укладання договору. Особисто відповідачі запевнили, що усі документи в порядку та їм було надано відповідний технічний акт на будинок та свідоцтво про право на спадщину за законом в яких зазначалось, що відповідачі є власниками нерухомого майна.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідачі не мали право відчужувати будинок. Враховуючи вищенаведене, позивачі були вимушені звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивачі по справі (покупці) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 16.03.2019 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, вони не знали про існування тих обставин, що відповідачі (продавці) за договором купівлі-продажу, не мали права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки не зареєстрували нерухоме майно у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачами права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісними набувачами, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупці передали продавцям обумовлену суму, продавці передали покупцям ключі та нерухомість в натурі. Позивачі фактично вступили у володіння і користування нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 16.03.2019 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивачів обставин.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо права володіння спірним будинком (які виникли в даний час), земельною ділянкою та встановленні права на нерухомість у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку за позивачами як добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, 0,0633 га (кадастровий номер :02:003:0302), яка розташована по АДРЕСА_1 , виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков