П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Наталія Володимирівна, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частку спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила встановити факт постійного спільного проживання однією сім'єю її та ОСОБА_9, але не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2013 року по день смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 включно; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку № 5937 в ПАТ «Укрсоцбанк» та на 1/2 частку відсотків по цьому депозиту, як на рівну частку у спільній сумісній власності її та ОСОБА_9 на це майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з грудня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю, виховували спільно сина ОСОБА_9 ОСОБА_6, якого останній усиновив після смерті першої дружини - ОСОБА_3, вели спільне господарство, побут та бюджет. Між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Позивач зазначає, що вони проживали сумісно в квартирі АДРЕСА_2, де й помер ОСОБА_9 На даний час позивач продовжує проживати з ОСОБА_6 ОСОБА_3 зазначає, що вона піклувалася та доглядала за ОСОБА_9, котрий після дорожньо-транспортної пригоди 23 березня 2016 року зазнав значних тяжких тілесних ушкоджень, після чого хворів, переніс низку операцій та потребував стороннього догляду. Позивач поховала ОСОБА_9 за власні кошти.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що вона обґрунтувала свої вимоги усіма наявними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, для встановлення судом наявності чи відсутності обставин, що мають значення для вирішення справи. Відповідач та третя особа не надали суду доказів на підтвердження своїх заперечень і на спростування вимог позивача. Сторони не оскаржували у суді законність та дійсність акту житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання, дійсність свідоцтва та розпорядження Голосіївської РДА. Надані суду письмові документи є законними. Депозит та відсотки по депозиту є об'єктом спільної сумісної власності позивача та громадянина ОСОБА_9 Під час розгляду справи суд протиправно допустив до участі у судових засіданнях осіб, які не мали права бути представниками відповідача - працівників банку, які заявляли у суді, що здійснюють в інтересах відповідача адвокатську діяльність та взяв до уваги їх протиправні та такі, що не відповідають вимогам закону, твердження щодо неналежності відповідача. Фізична особа, яка проводить незалежну адвокатську діяльність, не може представляти інтереси свого роботодавця як адвокат. Таким чином, починаючи із самого початку розгляду справи, відповідач фактично не приймав участі в жодному судовому засіданні по цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» зазначає, що він є неналежним відповідачем у цій справі, а, відтак, не повинен був викликати свідків для спростування позовних вимог. Позивач звернулася за захистом свого порушеного права. Проте, у судовому засіданні не було встановлено, яким чином та які саме права ОСОБА_3 порушив АТ «Укрсоцбанк». Відповідач є юридичною особою, а, отже, не має жодної можливості надати ані спростування, ані підтвердження факту спільного проживання фізичних осіб ОСОБА_9 та позивача. Депозитний договір було укладено між банком та ОСОБА_9 Згідно ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта є банківською таємницею. 29 грудня 2016 року ОСОБА_9 склав заповіт, за яким заповів належні йому кошти, які знаходяться у банківських установах, позивачу. ОСОБА_3 не надала доказів оформлення спадщини за заповітом та не зверталася до відповідача з вимогою виплатити їй належні за заповітом грошові кошти. Тобто, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач жодних прав та інтересів позивача не порушував.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані суду позивачем докази не підтверджують факт її перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_9 та проживання однією сім'єю з веденням спільного господарства, починаючи з грудня 2013 року по день смерті ОСОБА_9 Грошові кошти ОСОБА_9 у сумі 100 000 грн. не є спільною сумісною власністю, оскільки дана сума збиралася померлим протягом всього життя самостійно.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_9.

Батьками ОСОБА_9 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження сері НОМЕР_1, виданого б/ЗАГС Шевченківського району міста Києва (а.с.14).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, серії НОМЕР_2 від 05 серпня 2009 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 розірвано (а.с.22).

13 листопада 2009 року укладено шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла (а.с.21, зворотній бік).

Згідно розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 313 від 03 червня 2013 року ОСОБА_9 був призначений опікуном над малолітнім сином померлої ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).

25 серпня 2016 року між ОСОБА_9 та ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені договори банківського вкладу № 5937 та № 5787, за умовами яких останньому було відкрито депозит в сумі 100 000 грн. та банківські рахунки (а.с.12, 13).

29 грудня 2016 року ОСОБА_9 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В. за реєстровим № 810, яким заповів, зокрема, ОСОБА_3 належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована у с. Синяк Хутір Червоне Вишгородського району Київської області; автомобіль марки Mitsubishi Montero, 2001 року випуску, причіп моделі ПФ 01 Фермер, 2008 року випуску, та грошові кошти, які знаходяться в банківських установах України (а.с.23, зворотній бік, 24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, про що Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.14, зворотній бік, 15).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані належні та допустимі докази порушення її прав відповідачем. Позивачем не доведено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2013 року по день смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжям вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_9, ОСОБА_3 на підтвердження вказаних обставин не надала суду належних та достатніх доказів. Надані суду свідоцтво про народження, свідоцтва про одруження та розірвання шлюбу, свідоцтва про смерть, розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, договори банківського вкладу та заповіт не свідчать про те, що позивач та ОСОБА_9 у період з грудня 2013 року по день його смерті постійно спільно проживали як сім'я.

А, отже, доводи апеляційної скарги, що стосуються надання стороною позивача достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, а також дійсності свідоцтва та розпорядження Голосіївської РДА є безпідставними.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 також вказує на те, що сторонами не оскаржувався та є дійсним акт житлово-експлуатаційної організації від 15 травня 2017 року.

Так, у матеріалах справи міститься акт підтвердження фактичного місця проживання та факту спільного проживання з померлим від 15 травня 2017 року, підписаний начальником Житлово-експлуатаційної організації, у якому зазначено, що сусіди ОСОБА_15, який проживає у квартирі АДРЕСА_3, ОСОБА_16, яка проживає у квартирі АДРЕСА_4, ОСОБА_17, яка проживає у квартирі АДРЕСА_5, підтверджують, зокрема, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 проживали у квартирі однією сім'єю, вели спільне господарство, побут та бюджет. ОСОБА_3 одноособово опікувалася хворим, надавала йому допомогу та матеріально забезпечувала сім'ю (а.с.16).

Однак, вказаний акт складений після смерті ОСОБА_9, текст акту написаний друкарським способом та підписаний особами, які не проживали в одній квартирі з позивачем та померлим, а, відтак, такі особи об'єктивно не можуть стверджувати, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Такий доказ не підтверджує обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У позовній заяві ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на Ѕ частку грошових коштів та на Ѕ частку відсотків, оскільки вважає, що вказані кошти є об'єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_9

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

При застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Необхідною умовою для визнання за позивачем права власності на Ѕ частку грошових коштів, які були внесені на депозит ОСОБА_9, та на Ѕ частку відсотків, нарахованих за депозитом, є встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом ОСОБА_9. однією сім'єю та факту набуття зазначених коштів саме протягом такого проживання або в результаті спільної праці.

Однак, позивач не надала суду доказів, що у період з грудня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 вона проживала разом з ОСОБА_9 як чоловік та дружина, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права й обов'язки, та у період такого проживання ними було набуто грошові кошти у розмірі 100 000 грн., які ОСОБА_9 вніс на депозит. Отже, залишились не встановленими як джерело походження зазначених коштів, так і час їх набуття.

У відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 пред'явила вимоги до АТ «Укрсоцбанк». Однак, позивач не зазначила чим саме, яким рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначеного відповідача порушені її права та інтереси.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що під час розгляду справи суд протиправно допустив до участі у судових засіданнях осіб, які не мали права бути представниками відповідача. Фізична особа, яка проводить незалежну адвокатську діяльність, не може представляти інтереси свого роботодавця як адвокат. Починаючи із самого початку розгляду справи, відповідач фактично не приймав участі в жодному судовому засіданні по цій справі.

В той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, а, відтак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

У ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції третьою особою у справі ОСОБА_8 заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження, оскільки, на її думку, представник позивача адвокат ОСОБА_4 не мав права від імені свого довірителя подавати апеляційну скаргу.

Зазначене клопотання апеляційний суд відхиляє, як необґрунтоване, оскільки повноваження адвоката ОСОБА_18 належним чином перевірені судом при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження. Крім того, під час розгляду справи по суті адвокатом надано суду оригінал ордеру на право представляти інтереси позивача в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_8 про закриття апеляційного провадження відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.