ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/18452/18

провадження № 22-ц/818/4603/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Цвірюка Д.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 04 липня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року позов задоволено. Визнано поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено додатковий строк ОСОБА_1 тривалістю один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; Харківська міська рада зазначає, що відсутні підстави для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_1 не доведено наявності поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї на вчинення дій, пов`язаних з прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачці було достовірно відомо про смерть ОСОБА_2 , при цьому із заявою про прийняття спадщини вона звернулася до нотаріальної контори лише 16 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто через рік з моменту фактичного неприйняття спадщини ОСОБА_3 . Харківська міська рада вважає, що неможливо вважати поважною причиною юридичну необізнаність позивача щодо строків прийняття спадщини, оскільки положеннями ст. 1270 ЦК України чітко встановлені строки для прийняття спадщини. Неможливо вважати поважною причиною і тривалий процес встановлення Дергачівським районним судом факту родинних відносин між позивачкою, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по цивільній справі №619/924/18. При цьому визначений судом додатковий строк для подання ОСОБА_1 заяви до нотаріуса про прийняття спадщини без доведеності дійсно поважних причин пропуску такого строку, суттєво впливає на майнові права Харківської міської ради.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк для прийняття позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не знала про неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги ОСОБА_4 ; при цьому позивачка є спадкоємицею за законом, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, а територіальна громада не зверталася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою; тому наявні підстави для визначення додаткового строку ОСОБА_1 тривалістю один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_2 та двоюрідною сестрою ОСОБА_4 (а.с.12-13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останній на праві власності (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , яка була рідною донькою ОСОБА_2 та двоюрідною сестрою позивачки.

Після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 .

16 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , а саме: на квартиру, отриманої ОСОБА_4 у спадщину після смерті матері ОСОБА_2 . Проте у видачі свідоцтва позивачці було відмовлено та роз`яснено, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №50402886 від 22.12.2017 року відомості про спадкову справу після смерті ОСОБА_2 відсутні. ОСОБА_4 у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не проживала постійно зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Таким чином у ОСОБА_4 відсутній факт прийняття спадщини після ОСОБА_2 (а.с.10).

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . Позивачці також було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини; а також відсутні докази родинного зв`язку із померлою (а.с.11).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропущений нею з поважних причин, оскільки достеменно знала, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_4 .При цьому їй не було відомо про неприйняття спадщини ОСОБА_4 після смерті її матері. Позивачка вказує, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не має. Просила суд надати їй додатковий строк тривалістю один місяць для подання до Десятої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від неї.

У відповідності до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно із ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.ч.3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так, згідно з ч.3ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленогост.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини суд визнав поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини слід віднести причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.

Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 достеменно знала про те, що у спадкодавця ОСОБА_2 є рідна донька ОСОБА_4 , яка здійснила її поховання, після смерті матері розпоряджалась її майном, користувалась належною померлій квартирою. Вважала, що саме донька прийняла спадщину, оскільки її дії свідчили на підтвердження зазначеного факту.

Менш ніж за рік після смерті матері померла ОСОБА_4 , 1966 року народження. Спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті, є позивачка.

Натомість лише при оформленні спадщини після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_4 , позивачка з`ясувала, що до складу спадщини не входить майно, що належало померлій ОСОБА_2 , оскільки спадщина після смерті останньої не була прийнята спадкоємцем першої черги рідною донькою ОСОБА_4 .

Таким чином коли позивачка дізналася про те, що її двоюрідна сестра рідна донька померлої ОСОБА_2 , не скористалася своїм правом на прийняття спадщини після смерті матері, встановлений законом строк для прийняття цієї спадщини вже був пропущений.

Позивачка не втратила інтересу до спадщини, цікавилась її долею, проте, за наявності спадкоємиці першої черги, яка не відмовилась від спадщини та користувалась спадковим майном, не мала підстав вважати спадщину такою, що не прийнята.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини із порядку та строків прийняття спадщини, а також можливості визначення додаткового строку для її прийняття.

Матеріали справи свідчать про те, що інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори не зверталися, спір про спадкове майно відсутній, і спадщина не визнана відумерлою.

З урахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006), колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що строк для прийняття позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропущений з поважних причин, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 11.10.2019 року