Справа № 145/1155/19
Провадження № 22-ц/801/2046/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 рокуСправа № 145/1155/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивачі (особи, які подали апеляційну скаргу): ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: Російська Федерація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2019 року, постановлену у складі судді Кіосак Н. О., у м. Тиврів, дата складення повного тексту ухвали 01 серпня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

15 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали позов до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російською Федерацією проти України.

30 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про забезпечення поданого ними позову, в якій просили:

- накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» у розмірі 3 571 200, 00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 Євро та заборонити будь-яким суб`єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб`єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб`єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам);

- зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» у розмірі 3 571 200, 00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 Євро;

- заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 3 571 200, 00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 Євро.

01 серпня 2019 року Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області в задоволені заяви позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявлені позивачами заходи забезпечення позову не стосуються предмета спору і є втручанням в договірні правовідносини двох держав, які виникли на підставі трастового договору від 24 грудня 2013 року за державним зовнішнім запозиченням. Забезпечення позову у спосіб, який обрали позивачі, становитиме втручання в повноваження державних органів України та Російської Федерації.

На таку ухвалу суду 03 серпня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну, яку аргументували тим, що невизнання Російською Федерацією агресії проти України є загальновідомим фактом та свідчить про вчинення Російською Федерацією дій, які спрямовані на утруднення або можуть унеможливити виконання рішення Тиврівського районного суду Вінницької області у справі № 145/1155/19. Вважають, що порушення прав позивачів відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації на території України, то Російська Федерація не має імунітету при розгляді судової справи відповідно до ст. 11 Європейської конвенції та ст. 12 Конвенції ООН. І зазначають, що на думку заявників, сфера дії Закону України «Про міжнародне приватне право» не поширюється на дані правовідносини. За результатами апеляційного розгляду просять скасувати ухвалу від 01 серпня 2019 року Тиврівського районного суду Вінницької області, та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову з урахуванням усіх вимог.

У строк, визначений судом, від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Макаревич К. В. судове засідання було призначене в режимі відеоконфереції, однак Печерський районний суд міста Києва, в якому було заброньовано майданчик для проведення відеокоференції, не вийшов на зв`язок з невідомих суду причин.

Згідно ч. 4 ст. 212 ЦПК ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також представник Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги .

По справі встановлено наступні обставини:

- 15 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали позов до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, а саме: загибеллю сина ОСОБА_3 , що підтверджується копією позовної заяви з відміткою штампу вхідної кореспонденції Тиврівського районного суду Вінницької області №4252/19-Вх (а. с. 52-57).

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частин першої, другої статті 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (пункти 1-4, 10 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

В справі що розглядається позивачі звернулися з позовом до іноземної держави - Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю сина ОСОБА_3 .

Таким чином, спір виник у приватноправових правовідносинах з недоговірних зобов`язань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди.

Згідно з ч.2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У відповідності до ч.1 ст. 3 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено частиною першою статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» ,пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої.

Суд першої інстанції, належним чином з`ясувавши підстави позовних вимог, оцінивши, з урахуванням спірних правовідносин, відповідність заходів забезпечення позову, які просять вжити позивачі, дійшов правильного висновку, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не стосуються предмета спору та поширюються на договірні правовідносини двох держав, які виникли на підставі Трастового договору від 24 грудня 2013 року за державним зовнішнім запозиченням.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, забезпечення позову у спосіб, обраний позивачами становитиме втручання в повноваження державних органів України та Російської Федерації, що суперечить нормам міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, судом при розгляді питання про забезпечення позову не допущено порушень процесуального закону, які б стали підставою для скасування постановленої у справі ухвали.

Відтак, за результатами апеляційного розгляду оскаржувана у справі ухвала підлягає залишенню без змін, а подана апеляційна скарга - без задоволення

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С Панасюк

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.