Справа № 408/5153/18-ц
Провадження № 22-ц/810/621/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Яреська А.В.,

учасники справи: позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі представника Легезіна Олексія Геннадійовича

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року, ухваленого Біловодським районним судом у складі: судді Соболєва Є.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року позивач звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48080,53 грн, який мотивував тим, що між АБ «УКРГАЗБАНК» (далі Банк, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») та відповідачем ОСОБА_1 (далі Відповідач-1, Позичальник) був укладений кредитний договір № 109/2013-Р від 26 квітня 2013 року (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором.

Відповідно умов Кредитного договору сума кредиту 93097,00 грн (п. 1.1.), процентна ставка за користування кредитом 17,3 % річних (п. 1.4.1), за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 22,3 % річних (п. 1.4.2.), строк повернення кредитних коштів до 25 квітня 2016 року (п. 1.3.1).

В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_2 (далі Відповідач-2) був укладений договір поруки № 109/2013-Р/П від 26 квітня 2013 року (далі Договір поруки), за умовами пункту 1.1. якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору.

Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу-1 кредитні кошти, проте останній не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк.

Станом на 01 червня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 48080,53 грн, з яких: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року 6083,23 грн, заборгованість за кредитом 41997,3 грн, які позивач із посиланням на застосування до виниклих спірних правовідносин вимог ст. 526, 553, 554, 611, 612, 623, 625, 1052, 1054 ЦК України просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задоволений частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 109/2013-Р від 26 квітня 2013 року, яка утворилась за період з серпня 2015 року по 25.04.2016 року у сумі 25888,95 грн, яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 25888,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 109/2013-Р від 26 квітня 2013 року, строк сплати якої настав за період до 11 серпня 2015 року у сумі 22191,58 грн, яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 16108,35 грн; відсотків за користування кредитом 6083,23 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої настав до 11 серпня 2015 року, відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі представника Легезіна Олексія Геннадійовича вважає оскаржуване рішення в частині відмови позивачу у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким вимоги Банку задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що договір поруки № 109/2013-Р/П від 26 квітня 2013 року набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання Позичальника за Договором. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за Договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки, продовжують існувати. Судом не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не тягне припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, та не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 48080,53 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 176200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не може бути задоволена.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмови Банку у задоволенні його позову до ОСОБА_2 як до поручителя за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що між Банком та Відповідачем-1 ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 109/2013-Р від 26 квітня 2013 року, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу-1 грошові кошти, а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором (а.с. 7-10).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2. Кредитного договору Позивач надав Відповідачу-1 кредит у сумі 93097,00 грн. Кредит надано на придбання автомобіля марки SKODA, моделі FABIA 1.4, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який буде використовуватись в особистих та сімейних цілях.

Згідно п. 1.3.1. Кредитного договору кредит наданий з 26 квітня 2013 року по 25 квітня 2016 року.

Відповідно до п.п. 1.4., 1.4.1., 1.4.2. Кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом: за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 17,3 % річних; за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 22,3 % річних.

Пунктом 3.1. кредитного договору № 109/2013-Р від 26.04.2013 року встановлено, що погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3406,00 грн щомісячно з 1-ого (першого) по 10-е число кожного місяця з останнім строком погашення 25 квітня 2016 року.

Відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору Відповідач-1 зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.2. цього Договору цілі, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі у строки та у порядку згідно цього Договору.

Згідно п. 5.1. Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно п. 8.3. Кредитного договору цей договір набирає законної сили з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з невиконанням з боку Позичальника своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами станом на 01 червня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 48080,53 грн, з яких: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року 6083,23 грн, заборгованість за кредитом 41997,3 грн (а.с. 15).

На підтвердження забезпечення виконання вказаного зобов`язання позивачем надано договір поруки, укладений між Банком як Позичальником та Відповідачем-2 ОСОБА_2 як Поручителем та ОСОБА_1 як Позичальником № 109/2013-Р/П від 26 квітня 2013 року (далі Договір поруки), за умовами пункту 1.1. якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору № 109/2013-Р від 26 квітня 2013 року, укладеному між Кредитором і Позичальником (а.с. 13-14).

Пунктами 5.1., 5.2. Договору поруки сторонами погоджено припинення поруки припиненням забезпеченого нею зобов`язання позичальника за Кредитним договором, а також якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за Кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором та договором поруки, щодо вчасного щомісячного повернення кредиту та сплати відсотків, що призвело до виникнення заборгованості, проте, в силу вимог частини 4 статті 559 ЦК України задоволенню підлягають лише вимоги про солідарне стягнення з позичальника та поручителя в межах трирічного строку пред`явлення вимоги, встановленої п. 5.2. договору поруки, а в іншій частині правовідносини поруки за договором є припиненими.

Колегія суддів погоджує такі висновки суду, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків не спростовують.

Статтею 554 ЦК України передбачено що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Законом не виключена можливість укладення договору поруки за участі трьох суб`єктів - кредитора, поручителя і боржника, що і було зроблено у даному випадку - договір укладено за участю Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» як Кредитора, ОСОБА_2 як Поручителя та ОСОБА_1 як Позичальника.

Пунктами 1.1. та 1.2. Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

За змістом пунктів 5.1. та 5.2. Договору поруки договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Також договором передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимог, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору (а.с. 13 зв.)

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки, не пред`явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналізуючи положення частини 4 статті 559 ЦК України, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як зазначено вище, пунктами 5.1, 5.2 договору поруки, визначено, що порука діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом банк звернувся до суду 13 серпня 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті.

За таких обставин правильними є висновок суду першої інстанції про те, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з березня 2015 року по липень 2015 року, позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки (три роки), а стосовно вимоги про стягнення заборгованості за процентами - за весь період, оскільки останнє нарахування відбулось 30 квітня 2015 року, тому за правилами частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука щодо вказаних щомісячних платежів припинилась, оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої настав до 11 серпня 2015 року, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Довід апеляційної скарги про те, що оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом зобов`язання поручителя за Договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. Договору поруки продовжують існувати, є помилковим з огляду на наведений аналіз закону та умов договору поруки у їх сукупності, а умова договору поруки (пункт 5.1.) про його дію до припинення забезпеченого договором поруки зобов`язання позичальника за кредитним договором (повного виконання зобов`язань за кредитним договором) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд України, так само як і Верховний суд, зокрема в Постанові ВС у справі № 490/5224/14-ц.

Судом правильно визначено суму і період, за який слід солідарно стягнути з відповідачів дану суму заборгованості. Оскільки позов надіслано до суду поштою 13.08.2018 року (згідно поштового штемпеля на конверті а.с. 29), то солідарному стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за кредитним договором за період з серпня 2015 року по 25.04.2016 року в розмірі 25888,95 грн, яка складається із боргу за кредитом в розмірі 25888,95 грн.

Щодо стягнення інших сум заборгованості, зокрема за тілом кредиту та відсотками, то вони підлягають стягненню лише з відповідача ОСОБА_1 як Позичальника.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо стягнення всієї суми заборгованості в солідарному порядку з обох відповідачів (боржника та поручителя) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі представника Легезіна Олексія Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 18 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: