Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 415/555/19
Провадження № 22-ц/810/353/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Луганська В.М.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача Овчаренко Олександр Вікторович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»

на рішення

Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2019 року, ухваленого у складі судді Фастовця В.М. в залі судових засідань Лисичанського міського суду Луганської області в м. Лисичанську

у справі за позовом

Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.05.2011 року з відповідачем, як з фізичною особою-підприємцем, було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно з якою відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті, і які разом із заявою, складали договір банківського обслуговування, умови якого останній зобов`язався виконувати.

Цим договором відповідачу надавалося право користуватися послугою банку «Гарантований платіж» для виконання грошових зобов`язань за господарськими договорами, в обмін на його зобов`язання погашати заборгованість по кредиту, сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту та відсотки визначені договором. У разі прострочення сплати кредиту банком нараховуються відсотки по підвищеній ставці.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 07.06.2018 року становить 35252,02 грн та складається з: 5693,02 грн - заборгованість за кредитом; 13102,22 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 16456,78 грн заборгованість з пені, згідно пунктів 3.31.9.1. та 3.31.9.2. Умов.

10.12.2014 року відбулося припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи проте його зобов`язання за кредитними договорами не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 35252,02 грн та судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів вчинення між сторонами по справі правочину у письмовій формі, який би містив істотні умови договору, надані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, що свідчить про необізнаність з даним документом відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 24.05.2011 року Відповідач пройшов ідентифікацію в Приватбанку та підписав Заяву про відкриття поточного рахунку, якою приєднався до Умов та правил надання банківських послуг.

З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

У заяві від 24.05.2011 року визначено, що відповідач, підписавши її, приєднався до Умов та правил. При цьому останній не надав жодних заперечень щодо положень цих Умов та правил, а тому слід вважати, що ОСОБА_1 був обізнаний та йому були зрозумілі положення договору, якими регулюватимуться правовідносини між банком та ним, в тому числі умови надання послуги кредит за послугою «Гарантовані платежі».

Випискою про рух коштів по рахунку підтверджується те, що з 16.01.2014 року відповідач звертався з відповідними заявками до банку про надання йому послуги «Гарантований платіж». Жодних заперечень щодо розміру кредитного ліміту, положень Умов та правил від позичальника не надходило. Крім того, Позичальник повернув кредит частково по вищевказаним заявкам. Згідно з виписками про рух коштів по рахунках та розрахунками позивача сума непогашеної заборгованості становить 35252.02 грн.

Суд не перевірив розрахунок заборгованості, виписку, заявки та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

З розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

(2)Позиція інших учасників справи

Представником відповідача адвокатом Овчаренко О.В., до апеляційного суду, надано клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення сум.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Докази по справі були досліджені в повному обсязі та їм надана належна оцінка як кожному доказу окремо так і в їх сукупності. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, є законним і обґрунтованим, тобто ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку, апеляційну скаргу підтримує.

Представник відповідача адвокат Овчаренко О.В., в судовому засіданні, апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.05.2011 року з ОСОБА_1 як з фізичною особою-підприємцем, було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, укладено кредитний договір, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з Заяви та Умов.

Згідно п. 3.31.1. Умов та правил надання банківських послуг, - Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені , зазначені в заяві, якою Клієнт приєднується до цих Умов, далі Договір, в обмін на зобов`язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни. Відновлювана кредитна лінія надається Банком для виконання Клієнтом платежів за платіжними дорученнями з датою виконання у майбутньому за господарськими договорами, шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунки покриття одержувачів грошей за господарськими договорами, далі Одержувачі, з подальшим перерахуванням у дату виконання на поточний рахунок Одержувачів, рахунки яких відкриті у Банку.

Відповідач подавав заявки на гарантований платіж від 16.01.2014 на суму 22 000 грн, від 16.01.2014 на суму 23000 грн, від 26.03.2014 на суму 8000 грн.

У вищевказаних заявках зазначено, що операція по ній виконується відповідно до вимог Умов та правил надання банківських послуг - розділу 3.1.1, 3.2.2 або окремо укладених з клієнтом договорів, які регулюють надання послуги «Гарантований платіж». У випадку, якщо виконання даної заявки здійснюється з використанням наданих Приватбанком кредитних коштів, то дана заявка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку є кредитно-заставним договором.

Підписавши дану заявку ОСОБА_1 приєднується і погоджується з умовами, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах Приватбанку, які розміщені на офіційному сайті банку і діють станом на 26.03.2014. Заявка підписана клієнтом в системі інтернет-клієнт-банк Приват24.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно розрахунку позивача, за відповідачем утворилася заборгованість, що станом на 07.06.2018 року становить 35252,02 грн та складається з: 5693,02 грн - заборгованість за кредитом; 13102,22 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 16456,78 грн заборгованість з пені, згідно пунктів 3.31.9.1. та 3.31.9.2. Умов.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 05 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В ухвалі відповідачу роз`яснювалося його право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, встановлений судом в ухвалі про призначення справи до розгляду строк для надання відзиву на позовну заяву обчислюється з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих матеріалів направлялась на адресу відповідача рекомендованим повідомленням. Проте, поштові відправлення про вручення відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання зазначених вище документів повернуті до суду.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачеві не було відомо про розгляд Лисичанським міським судом Луганської області даної справи. Оскільки відповідач не отримував копію позовної заяви разом з копіями доданих матеріалів, то був позбавлений права подати до суду відзив на позовну заяву у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк.

Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право ОСОБА_1 на справедливий суд, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» від 27 жовтня 1993 року та «Aнкерл проти Швейцарії» від 23 жовтня 1996 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. (Рішення у справі «Руїс Матеос проти Іспанії»).

Оскільки ОСОБА_1 не знав про розгляд справи Лисичанським міським судом, а також враховуючи те, що розгляд справи проводився у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, то це позбавило його можливості надати заперечення на позовну заяву, доводити перед судом переконливість своїх доводів, зокрема подати до Лисичанського міського суду Луганської області заяву про застосування строку позовної давності.

З урахуванням зазначених вище обставин апеляційний суд вважає необхідним прийняти доводи відповідача про застосування строку позовної давності.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Апеляційним судом встановлено, що відповідач подавав заявки на гарантований платіж від 16.01.2014 № 250 на суму 22 000 грн, від 16.01.2014 № 251 на суму 23000 грн, від 26.03.2014 № 276 на суму 8000 грн.

Згідно п. 3.31.2. Умов та правил надання банківських послуг - Термін повернення кредиту зазначений у Заяві (платіжному дорученні). Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України (далі- «ЦКУ») у випадку порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цих Умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Клієнтом заборгованості за цими Умовами у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата , зазначена в Заяві (платіжному дорученні).

Під датою виконання платежу Сторони узгодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, вказаного в платіжному дорученні Клієнта. Погашення заборгованості можуть проводитися банком у порядку договірного списання коштів з поточного рахунку Клієнта (в тому числі за рахунок «кредитного ліміту на поточних рахунок», відносини за яким регламентовано розділом 3.18 цих Умов) або за рахунок кредиту із сплатою процентів у розмірі 28% річних на суму, зазначену в платіжному дорученні позичальника, заборгованість за яким Клієнт погашає у термін до 30 днів з дати виконання платежу. У випадку непогашення заборгованості Клієнтом за таким кредитом у цей термін, на 31-й день - заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 56% річних за кожен день прострочення платежу.

Зазначений у цьому пункті термін може бути змінений згідно з п.п. 3.31.7.2., 2.3.2, 2.4.1 цього Договору.

Усі істотні умови кредитування наведені у Заяві (платіжному дорученні).

У заявці № 276 строк повернення кредиту визначено: 07.04.2014 року, у заявці № 251 строк повернення кредиту визначено: 21.01.2014 року; у заявці № 250 строк повернення кредиту визначено: 21.01.2014 року.

Згідно розрахунку заборгованості за договором остання сума погашення за наданим кредитом здійснена 10.06.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 5693,02 грн, яку просить стягнути позивач, виникла - 10.06.2014 року.

З вимогами про стягнення заборгованості за АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 21 січня 2019 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності за тілом кредиту.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем доказів того, що заборгованість за тілом кредиту погашена у повному обсязі, суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту звернувся 21 січня 2019 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо нарахування та стягнення процентів

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2018 року в сумі 13102,22 грн.

Разом з тим, строком повернення кредиту у повному обсязі відповідно до п. 3.31.2. Умов та правил надання банківських послуг встановлено у заявці № 276 - 07.04.2014 року, у заявці № 251 - 21.01.2014 року; у заявці № 250 - 21.01.2014 року.

Позивачем не надано доказів щодо зміни як строку кредитування, так і строку виконання відповідачем зобов`язання.

Тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2018 року в сумі 13102,22 грн. не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Щодо стягнення пені, штрафу та комісії

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею в сумі 16456,78 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за пенею нарахована за період за період з 17 листопада 2014 по 07 червня 2018 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання у м. Лисичанську Луганської області.

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Лисичанськ Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Таким чином, пеня після 14 квітня 2014 року нарахована позивачем незаконно.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з постановленням нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5693,02 грн. відмовити за пропуском строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2018 року в сумі 13102,22 грн., пені за період з 17 листопада 2014 по 07 червня 2018 року в сумі 16456,78 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5693,02 грн. відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2018 року в сумі 13102,22 грн., пені за період з 17 листопада 2014 по 07 червня 2018 року в сумі 16456,78 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: