ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м.Суми

Справа №583/539/19

Номер провадження 22-ц/816/4760/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлов І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сумський національний аграрний університет,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумського національного аграрного університету, подану через представника - ректора Ладику В.І.,

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Сидоренка Р.В., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумського національного аграрного університету (далі - СНАУ) в якому просить: поновити процесуальний строк на оскарження наказу від 18 жовтня 2018 року № 88-ВК про відсторонення її від посади викладача Охтирського коледжу СНАУ, визнати цей наказ незаконним та скасувати його, допустити її до роботи, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 543,28 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом № 103 ВК від 18 листопада 2013 року її переведено на посаду викладача Охтирського коледжу СНАУ. Прийшовши 18 жовтня 2018 року на роботу, начальник відділу кадрів запропонувала їй ознайомитися з документом. Цей документ позивач не підписала, оскільки погано себе почувала. Після цього був складений акт № 1 від 18 жовтня 2018 року про відмову поставити підпис на наказі від 18 жовтня 2018 року № 88-ВК про відсторонення ОСОБА_1 від роботи. Зазначає, що даний акт не відповідає дійсності та складений з численними порушеннями. З 18 жовтня по 30 жовтня 2018 року позивач перебувала на лікарняному. Вийшовши на роботу, вона надала на підтвердження своєї тимчасової непрацездатності лікарняний лист, однак його не прийняли, посилаючи на наказ про відсторонення від посади з 18 жовтня 2018 року без збереження заробітної плати. Звернувшись до Охтирської місцевої прокуратури із заявою про проведення перевірки законності дій директора Охтирського коледжу СНАУ, з Управління Держпраці у Сумській області отримала відповідь про виявлення порушень статті 46 КЗпП України в ході інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю Охтирського коледжу СНАУ. Також зазначає, що вказана в оспорюваному наказі підстава відсторонення її від посади, а саме вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є неправдивою. Законних підстав для відсторонення її від роботи у роботодавця не було. Незаконними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку з незаконним відстороненням від посади, порушенні стосунків з оточуючими людьми, погіршенні стану здоров`я.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 15 серпня 2019 року позов задовольнив частково.

Поновив ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом.

Визнав незаконним та скасував наказ № 88-ВК від 18 жовтня 2018 року про відсторонення ОСОБА_1 від посади викладача Охтирського коледжу СНАУ та допустив її до роботи.

Стягнув зі СНАУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2018 року по 05.02.2019 року у сумі 23 543,28 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Стягнув зі СНАУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

Стягнув зі СНАУ на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1353,54 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник СНАУ - ректор Ладика В.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження доказів у справі, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та стягнути з неї на користь СНАУ 2 305,20 грн судового збору.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк для звернення до суду, оскільки причини його пропуску є неповажними. Не зважаючи на обвинувальний вирок щодо ОСОБА_1 , суд не врахував завдану шкоду діловій репутації коледжу, резонансність події, кримінальну караність діянь позивача, завдання істотної шкоди вступній кампанії коледжу. Також суд неправильно зазначив, що в оскаржуваному наказі відсутній строк відсторонення від роботи, а також те, що ст. 46 КЗпП України містить вичерпний перелік випадків відсторонення від роботи працівника. Крім того, судом неправильно розрахований розмір середнього заробітку позивача. До того ж вказують на неприпустимість призначення моральної шкоди особі, яка була визнана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення, розслідування якого і послугувало підставою для прийняття наказу про відсторонення цієї особи від посади, і своїми протиправними діями завдала істотної шкоди іміджу та авторитету коледжу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Курила М .П . , який підтримав апеляційну скаргу, позивача та її представника адвоката Колесника В.М., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом № 103-В від 18 листопада 2013 року ОСОБА_1 було переведено на посаду викладача «спеціаліст вищої категорії» (а. с. 19).

З 18 жовтня по 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному (а. с. 10).

Наказом № 88-ВК від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 була відсторонена від викладацької роботи без збереження заробітної плати з 18 жовтня 2018 року до закінчення розгляду кримінальної справи по суті та винесення вироку суду (а. с. 11-12).

Відповідно до акту № 1 від 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом директора Охтирського коледжу СНАУ № 88-ВК від 18 жовтня 2018 року, однак у присутності двох осіб відмовилася від підпису про ознайомлення із зазначеним наказом (а. с. 24).

З листа управління Держпраці у Сумській області від 28 листопада 2018 року № К-798/16-08/2018/888 вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 посадовою особою Управління в період з 20 по 21 листопада 2018 року було проведено інспекційне відвідування Охтирського коледжу СНАУ з питань додержання законодавства про працю, в ході якого встановлено порушення статті 46 КЗпП України в частині відсторонення працівника від роботи (а. с. 22).

За повідомленням Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області відносно ОСОБА_1 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000094 від 05 липня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а. с. 25-26).

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.1 ст.369 КК України (а. с. 178-187, 198-199).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ні норми КЗпП України, ні норми Законів України «Про освіту», «Про запобігання корупції» не надавали керівнику навчального закладу право на відсторонення позивача від посади. Визнаючи причини пропуску строку звернення позивача до суду поважними, суд виходив з того, що вона своєчасно вжила заходів щодо захисту своїх прав, однак помилково визначила не належного відповідача, через що у задоволенні її вимог було відмовлено. Задовольняючи вимогу про стягнення середнього заробітку, суд виходив з даних про заробітну плату позивача, вказану у довідці від 07 серпня 2018 року та не взяв до уваги довідку від 12 серпня 2018 року, в якій вказано середній заробіток у меншому розмірі, оскільки заробітна плата в такому розмірі позивачеві не нараховувалась і не виплачувалась. Стягуючи на користь позивача моральну шкоду, суд виходив з того, що відповідачем були порушені трудові права позивача, що призвело до її моральних страждань і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зі змісту наказу від 18 жовтня 2018 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи вбачається, що він виданий на підставі повідомлення слідчого відділу Охтирського ВП ГУНП в Сумській області про проведення досудового розслідування кримінального провадження № 000094 від 05.07.2018 відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. В наказі зазначено, що вказані злочинні дії ОСОБА_1 є аморальним проступком і порушенням академічної доброчесності, що унеможливлює викладацьку роботу, пов`язану з виховними функціями викладача. Керуючись ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 5 ст. 42 Закону України «Про освіту», п. 3 ч. 1 ст. 4, ст. 46 КЗпП України, постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посадо педагогічних та науково-педагогічних працівників», протоколом № 7 від 25.09.2018 року засідання адміністративної ради Охтирського коледжу Сумського НАУ, на якому прийнято рішення про неможливість виконання повноважень викладача, пов`язаних з виконанням виховної функції, протоколом № 2 від 11.10.2018 року рішення педагогічної ради Охтирського коледжу Сумського НАУ, на якому таємним голосуванням прийнято рішення про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади, наказано відсторонити ОСОБА_1 від викладацької роботи без збереження заробітної плати з 18 жовтня 2018 року до закінчення розгляду кримінальної справи по суті та винесення вироку суду.

Згідно із статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Частиною 2 статті 154 Кримінально-процесуального Кодексу України передбачено, що відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Про відсторонення від роботи слідчий виносить постанову і направляє її для виконання власникові або уповноваженому ним органу за місцем роботи обвинуваченого. Власник зобов`язаний виконати постанову слідчого про відсторонення від роботи посадової особи, обвинуваченої у скоєнні злочину.

Із наведених норм права вбачається, що підставою для відсторонення працівника від роботи в інших випадках, передбачених законодавством, є процесуальний документ, винесений у встановленому законом порядку.

З огляду на вищевикладене, повідомлення слідчого про те, що ОСОБА_1 притягується до кримінальної відповідальності не є належним процесуальним документом, на підставі якого особа може бути відсторонена від роботи.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Закону України «Про освіту», якою керувався директор коледжу, видаючи оспорюваний наказ, за порушення академічної доброчесності педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники закладів освіти можуть бути притягнені до такої академічної відповідальності, як позбавлення права брати участь у роботі визначених законом органів чи займати визначені законом посади. В той же час відповідно до ч. 8 цієї ж норми Закону порядок виявлення та встановлення фактів порушення академічної доброчесності визначається уповноваженим колегіальним органом управління закладу освіти з урахуванням вимог цього Закону та спеціальних законів. Як повідомив представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду уповноважений колегіальний орган для виявлення та встановлення фактів порушення академічної доброчесності, на час видання наказу в коледжі був відсутній. Відповідні протоколи засідання адміністративної ради від 25.09.2018 року та засідання педагогічної ради від 11.10.2018 року на якому було прийнято рішення про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади відповідач суду не надав.

Крім того, аналіз ст. 42 Закону України «Про освіту» свідчить про те, що такий вид академічної відповідальності, як позбавлення права брати участь у роботі визначених законом органів чи займати визначені законом посади, не надає право керівнику навчального закладу відсторонити викладача від будь-якої роботи на підставі ст. 46 КЗпП України, позбавивши його засобів до існування.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково вказав у рішенні, що стаття 46 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення від роботи.

Суд першої інстанції, зазначивши про вичерпний перелік підстав для відсторонення від роботи, далі по тексту вказав (уточнив), що за змістом вказаної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадах, які повинні бути передбачені певним нормативним документом.

Тобто, позиція суду зводиться до того, що саме законом визначено виключні підстави відсторонення, які не підлягають вільному тлумаченню, і таке відсторонення можливе лише в межах закону, який регулює відповідні відносини.

Отже, вказуючи про виключність підстав для відсторонення працівника від роботи, суд мав на увазі, що такі випадки відсторонення містяться в конкретних нормативно-правових актах, в яких прямо вказано на необхідність відсторонення працівника за певних обставин.

Згідно з довідками про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 14 листопада 2018 року № 593 та від 07 серпня 2019 року № 290, її середньоденна заробітна плата за вересень, жовтень 2018 року складала 309,78 грн, середньомісячна - 6 505,38 грн (а. с. 23, 122-123).

Суд першої інстанції правильно відхилив довідку про середній заробіток позивача від 12 серпня 2019 року № 302, видану роботодавцем на заміну попереднім довідкам про середній заробіток відповідно до якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 80,47 грн, а середньомісячна - 1752,87 грн.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Тобто, розрахунок середнього заробітку здійснюється виходячи з фактично здійснених виплат працівнику. Оскільки виплата заробітної плати позивачу у вересні та жовтні проводилась відповідно до довідок № 593 від 14 листопада 2018 року та № 291 від 07 серпня 2019 року, суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача.

Стосовно посилання відповідача на відсутність погодинного навантаження в другому семестрі у ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що посада викладача, окрім викладання предметів, може передбачати виконання і іншої роботи, такої як розробка методичних посібників з відповідних видів навчальних занять, організація і планування методичного і технічного їх забезпечення, участь у науково-дослідній роботі кафедри, участь у виховній роботі студентів, в організації їх науково-дослідної роботи, контроль і перевірка дотримання студентами правил з охорони праці і протипожежної безпеки при проведенні навчальних занять, виконанні лабораторних і практичних занять та інше.

У силу вимог статей 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, відповідачем не надано посадової інструкції ОСОБА_1 на підтвердження відсутності в останньої будь-якого іншого навантаження, відмінного від погодинного викладання предметів. Як пояснила ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду, у вересні, жовтні 2018 року її викладацькі години передали іншому викладачу, але вона у робочі дні працювала по вісім годин та виконувала методичну роботу.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішення позову в частині відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення позовних вимог. Встановивши факт тривалого порушення трудових прав позивача у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням засад розумності та справедливості визначив у сумі 2000 грн. Визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні злочину не є підставою для відмови їй відшкодуванні моральної шкоди, спричиненої порушенням її прав у сфері трудових відносин.

Необґрунтованими є доводи відповідача в апеляційній скарзі, що суд безпідставно поновив позивачу строк для звернення до суду.

Так, відповідно до частини 1 статті 233, статті 234 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі пропуску з поважних причин цього строку, суд може його поновити.

Згідно з ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Тобто, оцінку причин як поважних робить суд. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що причини, з яких позивач пропустила визначений законом строк, є поважними, оскільки позивач вчасно вжила заходів для звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав.

Помилковий висновок суду про відсутність у наказі № 88-ВК від 18 жовтня 2018 року строку, на який ОСОБА_1 відстороняється від роботи, так як спірним наказом передбачалося відсторонити ОСОБА_1 від роботи з 18 жовтня 2018 року і до закінчення розгляду кримінальної справи по суті та винесення вироку, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не є підставою для скасування або зміни рішення суду, оскільки справа судом вирішена правильно.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сумського національного аграрного університету, подану через представника - ректора Ладику В.І., залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

І.В. Орлов