ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

м. Черкаси

Справа № 712/15657/18 Провадження № 22-ц/821/478/19
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

секретаря: Попової М.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Марцішевської О.М., дата складання повного тексту рішення 08 липня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до заяви № б/н від 30 жовтня 2012 року відповідач отримала кредит в розмірі 9340,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3 та п.п. 2.1.1.2.4 Договору, відповідач надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачений п. 2.1.1.5.7 Договору.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, за умови інформування Позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору.

Зазначає, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У порушення зазначених умов Договору відповідач зобов`язання за Договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 28 листопада 2018 року має заборгованість 17070,22 грн., яка складається з 5718,07 грн. - тіло кредиту, 4880,74 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5182,35 грн. - заборгованість за пенею; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф ( фіксована частина), 789,06 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 17070,22 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним Договором від 28 листопада 2018 року в сумі 5823,47 грн., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 599,08 грн., а всього 6422,55 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитом 5718,07 грн. та відсотками за користування кредитом 4880,74 грн. за відніманням суми кредитних коштів, які були несакціоновано зняті з кредитного рахунку відповідача внаслідок кримінального правопорушення, що встановлено вироком суду від 22 травня 2018 року: 5718,07 + 4880,74 - 5775,34 = 4823,47 грн., оскільки у цій частині вимоги обґрунтовані на законі, відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного Договору.

При цьому врахувавши часткове виконання відповідачем кредитних зобов`язань шляхом систематичних платежів та взявши до уваги доводи відповідача, а також те, що сума нарахованої пені та штрафів у загальному розмірі перевищує суму непогашеного кредиту та відсотків, суд зменшив пеню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 1000 грн.

Водночас суд встановивши те, що заборгованість у відповідача виникла з жовтня 2012 року, останній платіж з погашення боргу нею здійснено у липні 2018 року, дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності, а посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду не знайшло свого підтвердження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, просило скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі. Стягнути судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитом 5718,07 грн. та відсотки за користування кредитом 4880,74 грн. за відніманням суми кредитних коштів, які були несанкціоновано зняті з кредитного рахунку відповідача внаслідок кримінального правопорушення, що встановлено вироком суду від 22 травня 2018 року, адже цивільний позов ОСОБА_1 по справі 712/12306/17 було задоволено в повному обсязі та відшкодовано завдану шкоду.

Зазначає, що при наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної карти відповідача, відшкодовувати спричинену шкоду відповідачу має винна особа, а не позивач.

Вважає, що суд порушив порядок, для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 12 вересня 2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 03 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до анкети-заяви, підписаної сторонами 30 жовтня 2012 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний Договір б/н, за умовами якого Банк надав Позичальнику ОСОБА_1 , кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (т. 1 а.с. 15).

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві від 30 жовтня 2012 року (т. 1 а.с. 15 зворотній бік).

Згідно з наданим Банком розрахунком, який узгоджується з випискою руху коштів, ОСОБА_1 станом на 28 листопада 2018 року має заборгованість - 17070,22 грн., яка складається з 5718,07 грн. - тіло кредиту, 4880,74 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5182,35 грн. - заборгованість за пенею; штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 789,06 грн. - штраф (процентна складова)(т.1 а.с. 7-14).

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України. Задоволено у повному обсязі цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір завданої матеріальної шкоди - 5775,34 грн., а також нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» проценти у сумі 2185,36 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також понесені потерпілою ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. (т. 1 а.с. 57-62).

Вироком встановлено, що 10 травня 2017 року, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_2 , діючи повторно, реалізовуючи свій злочинний умисел, незаконно, з корисливих мотивів, протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 в домоволодінні потерпілої ОСОБА_1 , взяв з підвіконня банківську карту ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , та з місця скоєння кримінального правопорушення зник. В подальшому ОСОБА_2 , маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_1 , неодноразово здійснював операції з її банківською картою ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 .

Вищевказаний вирок вступив в законну силу 25 червня 2018 року (т.1 а.с. 62).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20181208РВ від 11 березня 2019 року вбачається, що клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 30 жовтня 2012 року отримала картки: № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 , остання з них мала термін дії до 03.2021 року (т.1 а.с. 102).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

В зв`язку з цим справа підлягає розгляду Черкаським апеляційним судом.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Водночас у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено, порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 38 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 30 жовтня 2012 року не визначено виду кредитної карти, процентної ставки та не встановлено кредитного ліміту (т.1 а.с. 15 зворотній бік).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, здійсненого станом на 28 листопада 2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 29 липня 2009 року №22, як невід`ємних частин спірного Договору.

Витягами з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 жовтня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 грудня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про запропоновані ОСОБА_1 Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про вид кредитної карти, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів прийшла до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного Договору, укладеного між сторонами 30 жовтня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані обставини судом першої інстанції не враховано під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом та пені.

Статтями 625 та 1048 ЦК України визначені також розмір відсотків за користування позиченими коштами та інші суми за прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що вимог про стягнення відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України та 1048 ЦК України, Банком пред`явлено не було.

Вищевикладені висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Даною постановою також встановлено, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»), тому з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні Договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також колегія суддів звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний Договір від 30 жовтня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

При цьому судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач активно користувалась наданою банком кредитною картою та не завжди вчасно повертала кошти. Так, ОСОБА_1 користувалась карткою Банку як до її викрадення ОСОБА_2 , так і після повернення, що підтверджується випискою з рахунку.

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово перевидавалась картка, а саме нею були отримані карти: № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 , остання з яких мала термін дії до березня 2021 року (т.1 а.с. 102).

Станом на 28 листопада 2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість по тілу кредиту 5718, 07 грн. (т.1 а.с.14).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем неодноразово наголошувалось на тому, що заборгованість по кредиту виникла в тому числі із-за крадіжки кредитної картки ОСОБА_2

Дійсно вироком суду від 22 травня 2018 року, який вступив в законну силу 25 червня 2018 року, підтверджено, що ОСОБА_2 завдано ОСОБА_1 матеріальної шкоди та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 5775,34 грн., нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» проценти у сумі 2185,36 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (т.1 а.с. 57-62).

Таким чином матеріальні збитки, заподіяні відповідачу, було компенсовано вироком суду, який набрав законної сили.

Крім того, зняття кредитних коштів з картки позичальника ОСОБА_1 іншою особою саме по собі не може свідчити про припинення договірних правовідносин між сторонами кредитного Договору, що суперечило б приписам ст. 598 ЦК України стосовно підстав припинення зобов`язання та положенням спірного кредитного Договору.

Питання про визнання недійсним спірного кредитного Договору відповідач перед судом не порушувала.

Презумпція правомірності правочину регламентована ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, рішення суду є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Як було встановлено, кошти на кредитній картці ОСОБА_1 в сумі 5775,34 грн., якими ОСОБА_2 неправомірно заволодів, було стягнуто на користь ОСОБА_1 вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2018 року в рамках її цивільного позову.

Оскільки вирок суду вступив в законну силу є підстави вважати вказану вище суму такою, що належить ОСОБА_1 , а тому вона підлягає стягненню на користь Банку.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 5718,07 грн., що не було враховано судом першої інстанції та віднято, як суму кредитних коштів, яка була несанкціоновано знята з кредитного рахунка відповідача ОСОБА_2 , внаслідок кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, частковість задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги (на 33,50%), із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 590,27 грн. та за подачу апеляційної скарги 885,41 грн., що в сумі становить 1475,41 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 5718,07 грн. та судові витрати в сумі 1475,68 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко