справа № 2-838/11
провадження 6/462/162/19
УХВАЛА

02 жовтня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючого судді Колодяжного С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про видачу дубліката виконавчого листа,

встановив:

АТ «ВТБ Банк» 01.10.2019 року звернулося до Залізничного районного суду м.Львова із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-838/2011, посилаючись на те, що 18 січня 2012 року Залізничний районний суд м. Львова видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 2 532 186,12 грн заборгованості за кредитним договором, 1 700 грн сплаченого судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Заявник вказує, що з 09 червня 2015 року по 16 вересня 2015 року вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Залізничний ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області). 16 вересня 2015 року державний виконавець Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ передано за останнім місцем отримання доходу боржником у Франківський відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Франківський ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області). Листом від 10 липня 2019 року Франківський ВДВС м. Львова ГТУЮ повідомив заявника, що 04 жовтня 2016 року державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист повернуто до Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, який листом від 26.06.2019 року повідомив про те, що вищевказаний виконавчий документ у відділі на виконанні не перебуває. Посилаючись на положення п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України просить видати дублікат вищезазначеного виконавчого листа.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Таким чином, з урахуванням положень п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, який регламентує видачу дубліката виконавчого листа, що розгляд цього питання не передбачає повідомлення учасників справи, суд вважав за доцільне здійснювати розгляд заяви стягувача в порядку письмового провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши наявні у заяві стягувача підстави для видачі дубліката виконавчого листа, перевіривши матеріали справи № 2-838/11, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів цивільної справи № 2-838/11 та поданої до суду заяви вбачається, що на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24.10.2011 року у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 18.01.2012 року було видано 2 виконавчих листа, які представник позивача отримав 10.05.2012 року (а.с. 101), в тому числі виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» коштів в сумі 2534006,12 грн.

Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання, однак постановою державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 18 липня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із направлення виконавчого документа за належністю до Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області.

04 жовтня 2016 року державний виконавець Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області відмовив у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ за вих. №17150 скеровано до Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області.

З відповіді Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 26 червня 2019 року вбачається, що станом на 26 червня 2019 року у відділі на виконанні вищевказаний виконавчий лист не перебуває.

Питання про видачу дублікату виконавчого листа врегульовано у п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, яким визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

З матеріалів справи не вбачається, що заявником пропущений строк пред?явлення виконавчого листа до виконання, оскільки такий неодноразово переривався.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали чинності, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Також, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Виходячи з наведеного та враховуючи, щовиконавчий лист від 18.01.2012 року не перебуває на виконанні ні у Залізничному ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, ні у Франківському ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, куди стягував звертався із заявою про його виконання, що вказує на те, що виконавчий документ фактично втрачено під час пересилання з однієї виконавчої служби до іншої, а не з вини стягувача, суд вбачає підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст.ст. 258-261, п.17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Видати Акціонерному товаристві «ВТБ Банк» дублікат виконавчого листа у справі №2-838/2011, виданого 18 січня 2012 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором 2 532 186, 12 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 2534006,12 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду, відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний