Головуючий у І інстанції Майбоженко А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань припиненими, зняття заборони на відчуження предмету іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києваз позовом, в якому просила визнати припиненими з 19.05.2015 року зобов`язання по кредитному договору №92 від 20.05.2003 року, укладеному між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк Розвитку та Партнерства», та по договору застави (іпотеки) від 18.09.2003 року, укладеному між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк Розвитку та Партнерства» щодо предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1 , знявши заборону на відчуження майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.01.2015 року у справі №756/2333/13-ц, яке набрало законної сили 19.05.2015 року, частково задоволено позовні вимоги ПАТ «БГ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №92 від 20.05.2003 року у розмірі 120 156,13 грн., заборгованості по відсоткам - 3 214,70 грн., пені - 90 060,70 грн., три відсотки річних - 11 650,94 грн. та 2 250,81 грн. - судових витрат.

12.02.2016 року на виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист.

12.01.2017 року постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві було відкрито виконавче провадження №53232866.

Відповідно до платіжного доручення №47 від 17.08.2017 року заборгованість у загальному розмірі 227 333,28 грн. була повністю сплачена позивачем у добровільному порядку на рахунок банку.

09.07.2018 року постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві виконавче провадження №53232866 було закінчено в зв`язку із повною сплатою боржником суми боргу.

Позивач ОСОБА_1 в позові посилалась на те, що звернення банку до суду з вищевказаним позовом про дострокове стягнення суми кредитної заборгованості змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору, тому кредитор втратив право нараховувати передбачені умовами договору проценти за кредитом. Разом із тим, всупереч зазначеному, відповідач продовжує нараховувати проценти, пеню, інфляційні нарахування та три відсотки річних по припиненому кредитному договору, про що свідчить вимога банку №04/724 від 27.06.2018 року, в якій визначено загальну суму боргу позивача у розмірі 151 354,75 грн., чим порушуються права позивача, що і стало причиною звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання припиненими її зобов`язань перед банком.

В підготовчому судовому засіданні 12.02.2019 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_2 , якій згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.08.2017 року належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2017 року (запис про право власності 19926860).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано припиненим з 17.08.2017 року зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №92 від 20.05.2003 року, укладеним між нею та ВАТ «Універсальний банк Розвитку та Партнерства».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «БГ Банк» (, місцезнаходження м.Київ, вул.Дегтярівська, 48) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі.

Відповідач ПАТ «БГ Банк» також подав на рішення апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не припинені, оскільки за договором існує заборгованість, нею не погашена.

У відзиві, що надійшов від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , останній просив залишити апеляційну скаргу ПАТ «БГ Банк» без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 її апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав. Проти задоволення скарги банку заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

08 жовтня 2019 року на адресу суду від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Луньо І.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «БГ Банк».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарг - без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19.01.2015 року у справі №756/2333/13-ц, яке набрало законної сили 19.05.2015 року, частково задоволено позовні вимоги ПАТ «БГ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №92 від 20.05.2003 року у розмірі 120 156,13 грн., заборгованості по відсоткам - 3 214,70 грн., пені - 90 060,70 грн., три відсотки річних - 11 650,94 грн. та 2 250,81 грн. - судових витрат (а.с.7-17).

12.02.2016 року на виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист (а.с.18-19).

12.01.2017 року постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві було відкрито виконавче провадження №53232866.

Відповідно до платіжного доручення №47 від 17.08.2017 року заборгованість у загальному розмірі 227 333,28 грн. була повністю сплачена позивачем у добровільному порядку на рахунок банку (а.с.35).

09.07.2018 року постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві виконавче провадження №53232866 було закінчено в зв`язку із виконанням в повному обсязі згідно заяви стягувача (а.с.36).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання припиненими зобов`язань позивача перед відповідачем за кредитним договором № 92 від 20.05.2003 року, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості в цій частині, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами кредитного договору та у відповідності до положень ст.1050 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, ПАТ «БГ Банк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом пред`явлення позову про стягнення боргу, що встановлено рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19.01.2015 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «БГ Банк».

У такому випадку вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, має застосовуватися до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Враховуючи те, що рішення суду від 19.01.2015 року виконано позивачем в повному обсязі 17.08.2017 року, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами, неспростованими відповідачем, законним та обґрунтованим є висновок суду про визнання припиненими зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, зважаючи на невизнання цього факту банком, який продовжує нараховувати їй проценти та інші грошові суми згідно умов договору, маючи право вимагати від позивачки лише сплати грошової суми за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 19.01.2015 року по 17.08.2017 року на підставі ст.625 ЦК України, а не грошових вимог у відповідності до умов кредитного договору.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання припиненими з 17.08.2017 року зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №92 від 20.05.2003 року, укладеним між нею та ВАТ «Універсальний банк Розвитку та Партнерства», є законним та обґрунтованим.

Правильним є і рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором, оскільки власником предмета іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2017 року є третя особа ОСОБА_2 , правомірність набуття права власності якою позивач ОСОБА_1 не оспорює. Таким чином, оскільки позивач на час розгляду справи та ухвалення рішення не є власником предмета іпотеки, іпотечний договір жодних її прав не порушує і підстави до задоволення її вимог про визнання припиненими її зобов`язань за цим договором відсутні.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ПАТ «БГ Банк» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржниками вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: