КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/9778/19

провадження № 22-ц/824/12511/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Перебитюка А.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Дьоміної Наталі Юріївни

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2019 року у складі судді Медведського М.Д.

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович, ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

29 липня 2019 року позивач звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позовушляхом

- зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, а саме, виконавчого напису № 520 від 10 травня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, про звернення стягнення на нерухоме майно: земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1205 га, кадастровий номер :01:005:0110, право власності на яку належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 681612, виданого Києво-Святошинським райвідділом земельних ресурсів 04 листопада 2006 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 вересня 2005 року за реєстровим №6838, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю № 04; об`єкт незавершеного будівництва (готовність 63 %), який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1205 га, кадастровий номер :01:005:0110, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області 24 травня 2007 року - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 14672846, реєстраційний номер 18945422, записаний в книзі 4, номер запису 993.

- заборони державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1205 га, кадастровий номер :01:005:0110, право власності на яку належить ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 681612, виданого Києво-Святошинським райвідділом земельних ресурсів 04 листопада 2006року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 вересня 2005 року за реєстровим №6838, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю № 04; об`єкта незавершеного будівництва (готовність 63 %), який знаходиться на земельній ділянці площею 0, 1205 га, кадастровий номер :01:005:0110, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області 24 травня 2007 року - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 14672846, реєстраційний номер 18945422, записаний в книзі 4, номер запису 993 до набрання законної сили рішенням суду у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог зазначала, що 11 липня 2019 року приватним виконавцем Трофименком М.М. щодо позивача відкрито виконавче провадження №59529390 на підставі виконавчого напису №520, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. 10 травня 2019 року про звернення стягнення на нерухоме майно.

Указувала, що з вищезазначеним документом категорично не погоджується та уважає, що його вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Звертала увагу, що приватний виконавець Трофименко М.М. активно здійснює процедуру виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа. У рамках виконавчого провадження здійснено опис та арешт майна.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову вказувала про те, що у разі невжиття таких заходів забезпечення, у майбутньому буде неможливим виконати рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. може завершити процедуру виконавчого провадження і реалізувати належне позивачу на праві власності майно, що є предметом іпотеки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу, а саме, виконавчого напису № 520 від 10 травня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, про звернення стягнення на нерухоме майно:

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1205 га, кадастровий номер :01:005:0110, право власності на яку належить ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 681612, виданого Києво-Святошинським райвідділом земельних ресурсів 04 листопада 2006 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 вересня 2005 року за реєстровим №6838, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю № 04.

- об`єкт незавершеного будівництва (готовність 63 %), який знаходиться на земельній ділянці площею 0, 1205 га, кадастровий номер :01:005:0110, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області 24 травня 2007 року - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 14672846, реєстраційний номер 18945422, записаний в книзі 4, номер запису 993.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу в частині відмови у забезпеченні позову шляхом заборони державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження майна, на яке звернено стягнення, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що є підставою для її скасування.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не вказує, які саме права інших осіб можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову шляхом заборони державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження майна, на яке звернено стягнення.

Уважає, що забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, жодним чином не перешкоджатиме господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець або обмежить можливість господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що призведе до незворотних наслідків.

Зауважує на тому, що незабезпечення позову призведе до того, що банк зможе безперешкодно розпоряджатися єдиним житлом позивача, відчужити його на користь третіх осіб та виселити її з житла, що призведе до неможливості відновлення та захисту порушеного права ОСОБА_1 .

Також не погоджуючись з вищевказаною ухвалою місцевого суду, 16 серпня 2019 року представник відповідача Дьоміна Н.Ю. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, оскільки уважає ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У мотивування вимог зазначає, що заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не підлягає задоволенню через необґрунтованість, оскільки в заяві не зазначено підстав для зупинення та не наведено доказів того, що права заявника порушуються.

Уважає, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань перед банком, АТ «Райффайзен Банк Аваль» завдано шкоди в особливо великих розмірах, проте, наразі відповідач не в змозі задовольнити відшкодування спричинених збитків за рахунок майна, що є предметом застави банку.

Посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, належним чином своїх доводів не обґрунтував та зробив передчасний висновок про задоволення заяви.

18 вересня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційні скарги, заперечень щодо змісту та вимог апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції не направили.

Позивач та її представник у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній, проти апеляційної скарги відповідача заперечували.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив до суду апеляційної інстанції заяву, в якій зазначив, що позицію, викладену в апеляційній скарзі, та пояснення приватного виконавця Трофименко М.М. підтримує, просив справу розглянути за його відсутності.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження майна, на яке звернено стягнення, суд першої інстанції виходив з недоведеності, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову:

1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) заборона вчиняти певні дії;

3) встановлення обов`язку вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупинення митного оформлення товарів чи предметів;

9) арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) інші заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову убачається, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса постановою приватного виконавця Трофименка М.М. від 25 липня 2019 року відкрито виконавче провадження №59529390, в ході здійснення якого вчиняються виконавчі дії, спрямовані, зокрема, на реалізацію заставного майна.

Предметом позову у даній справі є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Отже, ураховуючи викладене, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом може призвести до утруднення виконання рішення суду у зв`язку з відчуженням належного позивачу майна.

Такий вид забезпечення, з урахуванням вимог заяви позивача про забезпечення позову, у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, суд першої інстанції врахував співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та вірно вбачав достатніми підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, внаслідок чого дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову в указаній частині.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, та його значення полягає в захисті законних інтересів позивача у випадку недобросовісності дій відповідача, або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тягне за собою скасування всіх дій щодо виконання такого виконавчого напису, а тому можлива реалізація майна за оспорюваним виконавчим написом призведе до неможливості виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову колегія суддів уважає безпідставними.

Оскільки спосіб захисту, обраний позивачем, передбачений законом, також як і спосіб забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що забезпечення позову є створенням перешкод для АТ «Райффайзен Банк Аваль» в процесі процедури виконавчого провадження.

Колегія суддів уважає за необхідне зауважити, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, що належить позивачу на підставі виконавчого напису, який є предметом спору, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і не порушують законні права та інтереси відповідача.

За умови задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягненні на підставі виконавчого документа, а саме, виконавчого напису нотаріуса, відсутні підстави для висновку про ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення в даній справі, з огляду на предмет та підстави позовних вимог, у випадку відсутності заборони державному реєстратору вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна, на яке звернено стягнення.

Виходячи з викладеного, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, зважаючи на наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а також спроможність заходу забезпечення позову, обраного позивачем, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову,колегія уважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження майна, на яке звернено стягнення, оскільки предметом спору в даній справі є саме визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, виходячи з предмету позову, зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса є належним, співмірним та ефективним захистом прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась.

З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.

Інші аргументи апеляційних скарг колегія суддів визнає такими, що не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо наявності підстав уважати про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, а саме, виконавчого напису нотаріуса.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Дьоміної Наталі Юріївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай