Провадження № 2/201/1342/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

28.11.2018р. ПрАТ «НВО «Созидатель» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних (а.с. № 3 - 5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.12.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. № 21).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового буд. АДРЕСА_1 . Відповідач по справі є власником кв. АДРЕСА_2 , має заборгованість за спожиті послуги станом на 01.10.2016р. в сумі 9 709,59 ґрн.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, положення Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 9 709,59 грн., а також інфляційні витрати в сумі 3 020,47 грн., три відсотки річних в сумі 622,24 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 21.03.2019р. надав відзив на позовну заяву (а.с. № 25 - 26), в якому зазначив, що позивачем пропущено строк позовної даності при зверненні з позовом про стягнення заборгованості у період з серпня 2015р. по листопад 2015р. Суму інфляції та 3% річних також просив перерахувати з огляду на застосовані строки позовної давності. Крім того, відповідач вважав безпідставним нарахування позивачем заборгованості з червня 2016р., оскільки в червні 2016р. між відповідачем та ОСББ «ЖК «Олександрійський» було укладено договір на обслуговування та надання комунальних послуг, а тому позивач не мав права проводити нарахування.

Представник позивача 27.09.2019р. до суду надіслав письмові пояснення на відзив відповідача (а.с. № 49-50), в яких зазначив, що 14.08.2015р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, який було скасовано ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р., що в свою чергу перериває перебіг строків позовної давності. Таким чином, позивач має право на стягнення заборгованості поза межами строків загальної позовної давності, оскільки строк позовної давності перервано. Відносно заперечень відповідача щодо припинення договірних відносин між позивачем та відповідачем, то представник позивача зазначив, що буд. № 4 на площі Шевченка АДРЕСА_3 . Дніпрі був переданий в управління ОСББ «ЖК «Олександрійський» 01.09.2016р., проте дані обставини не встановлюють недійсність договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

Представник позивача Тиханков С.О. (діє на підставі довіреності від 06.05.2019р. а.с. № 56) 01.10.2019р. надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, та просив справу розглядати без його участі (а.с. № 57).

Відповідач в судове засідання 01.10.2019р. не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки (а.с. № 48), про причини неявки суд не сповістив.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (є відзив відповідача від 21.03.2019р. а.с. № 25-26).

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку позиціям сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів, юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі у житловому буд. АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності відповідачу (а.с. № 9).

Як видно зі статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22.01.2011р., ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. № 14 - 17).

Відповідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В постанові Верховного Суду України від 23.05.2018р. у справі № 216/5756/15 зазначено, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності.

Так, 14.08.2015р. Жовтневий районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Черновського Г.В. від 08.10.2015р. по справі № 201/13392/15-ц (яка долучена до матеріалів справи під час судового засідання 01.10.2019р. а.с. № 58) вищевказаний судовий наказ було скасовано.

Тобто, порушення права у позивача відбулось лише з часу скасування судового наказу, а саме 08.10.2015р. Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 216/5756/15-ц від 23.05.2018р.

Таким чином, судом критично оцінюються пояснення представника позивача щодо переривання строків позовної давності та приймається до уваги заява відповідача про застосування строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного та враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за період до листопада 2015р., оскільки право на позов виникло у позивача з 08.10.2015р., а з урахуванням того, що позов пред`явлено до суду 28.11.2018р., то стягненню (у випадку наявності) підлягає заборгованість, яка виникла з листопада 2015р.

Стосовно заперечень відповідача щодо неналежного позивача по справі суд зазначає, що дійсно в червні 2016р. між відповідачем та ОСББ «ЖК «Олександрійський» було укладено договір на обслуговування та надання комунальних послуг.

Відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу площа Шевченко, АДРЕСА_1 останній, 01.09.2016р. передано з управління ПАТ «НВО «Созидатель» на баланс ОСББ «Житловий комплекс «Олександрійський» (а.с.№ 51-55), а тому Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» не має правових підстав для вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла з 01.09.2016р., оскільки вони не є балансоутримувачами та їх права не порушено.

Таким чином, стягненню з відповідача, з урахуванням строків позовної давності, підлягала би заборгованість за період з листопада 2015р. по серпень 2016р.

Між тим, як вбачається з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 № 1-5038, наданого представником позивача, у відповідача за період з листопада 2015р. по серпень 2016р. відсутня заборгованість, а навпаки наявна переплата, таким чином в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі .

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1 762грн. (а.с. № 2) відносяться на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 156, 162 ЖК Української РСР, ст.ст. 253, 256, 261, 509, 526 ЦК України, положеннями ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові у справі № 216/5756/15-ц від 23.05.2018р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.