ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/496/19 Номер провадження 22-ц/814/2677/19Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 15:31:26 год. по 15:33:53 год., дата виготовлення повного тексту рішення 08 серпня 2019 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», третя особа приватний нотаріус Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 159, вчинений ним 16 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» кредитної заборгованості в сумі 49 434,24 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що заявлена Банком сума заборгованості не є безспірною з урахуванням регулярних платежів, які здійснювалися позичальником. Нотаріус не звернув уваги на п.2.5 кредитного договору, згідно якого усі спори між його сторонами мають вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, посилалась на те, що стягнення проведено до закінчення строку дії договору та поза межами строків позовної давності щодо пені і штрафів.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено в повному обсязі.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 159, вчинений 16 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Z52.690.70152 та витрат за вчинення виконавчого напису на загальну суму 49 434 (сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 24 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 4 131 грн. на відшкодування понесених нею судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд неповно та необ`єктивно дослідив обставини, що мають значення для справи. Зокрема, стверджується, що спірний виконавчий напис нотаріуса вчинений у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже є законним та таким, що підлягає виконанню.

Вказує, що судом не взято до уваги, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 не визначено моменту, з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року. Зазначену постанову визнано нечинною, а отже вона може втратити чинність лише на майбутнє.

Крім того, відповідач посилається на недоведеність понесення позивачем витрат на правову допомогу у заявленому розмірі. Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять відповідних фінансових документів, які б свідчили про те, що позивач дійсно оплатила послуги адвоката, згідно наданого розрахунку.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2017 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z52.690.70152, за умовами якого позичальник отримала від банка споживчий кредит у сумі 28 272,00 грн. на строк 36 місяців (а.с.15-17).

Згідно виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 останній платіж у сумі 1 840 грн. на погашення заборгованості вносився нею 12.02.2018 року (а.с.100-102).

05.12.2018 року за вих. № 12.4/Z52.690.70152 боржнику ОСОБА_1 Банком направлено письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Зокрема вказано, що станом на 05.12.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 47 534,24 грн., з яких основний борг 15 707,81 грн., прострочений борг 6 930,04 грн., прострочені проценти 1,69 грн., строкові проценти 0,15 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 1 043,24 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 9 389,16 грн., пеня 14 462,15 грн.

В зв`язку з цим боржнику було запропоновано протягом 30 календарних днів з дня направлення даної вимоги виконати свої зобов`язання за кредитним договором шляхом дострокового повернення кредиту та інших платежів у повному розмірі та попереджено, що у випадку непогашення заборгованості у вищевказаний строк Банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на вибір Банку (а.с.77).

У додатку до вказаної вимоги Банком направлено боржнику розрахунок заборгованості за кредитним договором Z52.690.70152 станом на 05.12.2018 року (а.с.78).

Вказані документи отримані ОСОБА_1 11.12.2018 року, що підтверджується копією поштового повідомлення, описом вкладення та іншими документами ДП «Укрпошта» (а.с.95-99).

10 січня 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором Z52.690.70152 від 11.07.2019 року (а.с.69-70).

16 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за номером 159 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» кредитної заборгованості за період з 11.04.2018 по 05.12.2018 в сумі 47 534,24 грн. та 1 900 грн. плати за вчинення виконавчого напису, всього 49 434,24 грн. (а.с.11).

18 березня 2019 року старшим державним виконавцем Шишацького РВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Говорун А.С. за заявою АТ «Ідея Банк» відкрито виконавче провадження № 58642782 за вищевказаним виконавчим написом (а.с.12-14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014р. Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк» на підтвердження своїх доводів щодо законності вчинення нотаріусом виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 посилається на практику Верховного Суду, зокрема на правові висновки, викладені у справах №761/45042/16-ц, №127/15911/17.

Наведені доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у вказаних справах судами перевірялась законність виконавчих написів нотаріусів, вчинених у 2015 та 2016 роках відповідно, тобто вчинених до ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/20084/14.

Згідно п.16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом.

Згідно ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.07.2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратила чинність з цього дня.

Оскільки виконавчий напис нотаріуса, відповідно до якого стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 , вчинений 16.01.2019 року, висновок суду першої інстанції про те, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є правильним.

Доводи апеляційної скарги на користь безспірності заборгованості за кредитним договором також не можна вважати обґрунтованими, виходячи з такого.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно п.3.3.1. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму. Сукупна сума неустойки (штраф пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін (а.с.15 зворот).

Згідно ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно укладеного договору кредит ОСОБА_1 надано у сумі 28 272 грн., отже нарахована за договором пеня не може перевищувати 14 136 грн.

Як вбачається з виконавчого напису, з ОСОБА_1 стягнуто, зокрема пеню у сумі 14 462,15 грн., що на 326,15 перевищує граничний розмір пені за даним кредитним договором та, відповідно, суперечить вимогам ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та положенням п. 3.3.1. кредитного договору (а.с.11).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та, виконавши вимоги процесуального закону, правильно застосував норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Разом з тим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції дав помилкову оцінку доказам на підтвердження витрат на надання правової допомоги позивачу.

Право на правничу допомогу в Україні передбачено статтею 137 ЦПК України .

Згідно приписами статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надано ордер ПТ №3009 про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Баленко Н.П. (а.с.26), угоду № 009 від 21.05.2019 року (а.с.27) та розрахунок суми гонорару, який не включає розрахунку участі адвоката у судових засіданнях (а.с.28).

Наведені докази не є достатніми у розмунні ст.80 ЦПК України на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано відповідних платіжних документів про оплату таких послуг.

За таких обставин рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшити розмір стягнутої на користь ОСОБА_1 суми судових витрат з 4 131 грн. до суми сплаченого позивачем судового збору 1 152 грн. 60 коп.

Керуючись ст.141, ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.1,3,4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої на користь ОСОБА_1 суми судових витрат з 4 131 грн. до суми сплаченого нею судового збору 1152 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16.10.2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов