ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7520/19 Справа № 212/6078/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/6078/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання:Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Чорним І.Я. об 11 годині 34 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" (надалі - ПАТ "Криворіжгаз"), на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», про визнання незаконними дій ПАТ "Криворіжгаз" та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивачкою зазначено, що вона є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» та споживає газ в квартирі АДРЕСА_1 з метою приготування їжі.

В вищезазначеній квартирі вона зареєстрована сама та розподіл природного газу їй здійснює ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до Договору розподілу природного газу.

Нарахування за спожитий природний газ їй до 01 березня 2017 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 та роздрібними цінами на природний газ, встановленими Постановами Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758, від 22 березня 2017 року № 187, по формулі 7,1 кубічних метрів х 6,879 (6,9579) грн. кубічних метрів х 1 особу = 48,84 (49,40) грн. на 1 особу.

Відповідно до змін від 18 серпня 2017 року, внесених до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, норма споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників становить 5,4 м3.

Згідно листа ПАТ «Криворіжгаз» № Кд007.1-ЛВ-9767-0618 від 04 червня 2018 року, на фасадному газопроводі будинку АДРЕСА_2 в квітні 2017 року представниками ПАТ «Криворіжгаз», без належного на то права, без її повідомлення, без укладення акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, акту опломбування та прийняття в експлуатацію вузла обліку, був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та з дня введення його в експлуатацію 01 квітня 2017 року обсяги природного газу спожитого нею за відсутності у її квартирі індивідуального лічильника газу визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщені у відповідності до постанови КМУ від 16 травня 2002 року № 620.

Отже, після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу нарахованого, як використаного у її квартирі АДРЕСА_3 , збільшились з 7.1 (5,4) куб. метрів до 48 куб. метрів, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання.

Позивачка вважає, що встановивши вузол обліку природного газу на ввідний газопровід багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 на АДРЕСА_5 місті Кривому Розі ПАТ «Криворіжгаз» поставив її у нерівне становище, як побутового споживача цього будинку, перед іншими побутовими споживачами цього будинку, що потягло за собою збільшення нарахування обсягів газу та порушило умови договору.

На підставі наведеного вище позивачка просила суд визнати незаконними дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» щодо встановлення вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 на АДРЕСА_5 , з метою комерційного обліку та зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» з 01 квітня 2017 року здійснити перерахунок спожитого природного газу, відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 за період з 01.04.2017 року по день ухвалення рішення суду.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити індивідуальний лічильник обліку газу (комерційний вузол обліку) по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу в будинку АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» здійснити перерахунок спожитого природного газу, відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників по об`єкту споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 за період з 01.04.2017 року по день ухвалення рішення суду, тобто до 23.05.2019 року.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити індивідуальний лічильник обліку газу (комерційний вузол обліку) по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідач вказує, що він не зобов`язаний встановлювати у відповідності до вимог ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» побутового споживача ОСОБА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу, оскільки у будинку де вона мешкає встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17, в зв`язку з тим, що позовні вимоги по справі № 212/6078/18 не були предметом розгляду по справі 214/2435/17.

На думку відповідача, наявність правових підстав для встановлення вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку з адресою позивача повинно розглядатись на підставі норм права, що регулювали спірні правовідносини на момент їх виникнення.

Крім того, Кодекс ГРМ не ставить встановлення загальнобудинкового ВОГ в залежність від наявності Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» адвоката Мартинову Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Шишова В.М., які, кожен окремо підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживає газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання - квартира АДРЕСА_3 , яка АДРЕСА_2 .

Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 здійснює оператор газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року, фактом згоди приєднання до якого, відповідно до п. 1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2001 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Нарахування за спожитий природний газ ОСОБА_1 до 01 квітня 2017 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 (який втратив чинність 08.02.2018 року) та роздрібними цінами на природний газ встановленими постановами Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758, від 22 березня 2017 року № 187, по формулі 7,1 м3 х 6,879 (6,9579) грн. м3 х 1 особу = 48, 84 (49,40) грн. на 1 особу.

Відповідно до змін від 18 серпня 2017 року внесених до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, норма споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників становить 5,4 кубічних метрів.

Згідно листа ПАТ «Криворіжгаз» № Кд1.3-ЛВ-8115-0518 від 11 травня 2018 року на фасадному газопроводі будинку АДРЕСА_2 01 квітня 2017 року представниками ПАТ «Криворіжгаз» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та з дня введення його в експлуатацію обсяги природного газу спожитого позивачкою ОСОБА_1 , за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу, визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі у відповідності до постанови КМУ від 16 травня 2002 року № 620.

Підставою для встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на багатоквартирний будинок АДРЕСА_4 на АДРЕСА_5 слугувало виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 - 2025 роки.

Після встановлення під`їзного вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу в квартирі позивачки за № 71 будинку АДРЕСА_2 збільшились з 7.1 (5,4) куб. метрів до 48 куб. метрів, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання, що підтверджує розрахунок, наведений у листі ПАТ «Криворіжгаз» № Кд007.1-ЛВ-9767-0618 від 04 червня 2018 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу», в редакції на час звернення позивачки до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як встановлено матеріалами справи, позивачка є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачка приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачуює рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Оскільки позивачка сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачці суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачки. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»волевиявлення позивачки на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивачки буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачці індивідуального лічильника забезпечить оплату нею саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового, на думку відповідача, висновку суду першої інстанції про зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» за свій рахунок у строк та порядок, що передбачено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», здійснити встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника позивачці, колегія суддів не бере до уваги, в зв`язку з вищевикладеними.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Також слід зазначити, що відповідно до п.1 гл.4 розділу IX Кодексу ГРС, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним субєктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невідємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обовязковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Отже, межа балансової належності та місце встановлення визначається актом укладеним між Оператором ГРМ та споживачем.

Однак, розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін зі співвласниками не укладався, тобто межа балансової належності та місце встановлення приладу обліку не було визначене.

Відповідно до акта пломбування комерційного вузла обліку газу 10675 від 03.02.2017 року останній був складений без участі споживача.

Відповідно до п.7 гл.1 розділу X Кодексу ГРС роботи з розпломбування, випробування, вимірювання, зміни схеми комерційного вузла обліку, заміни типів ЗВТ без оформлення акта в присутності уповноважених осіб споживача та Оператора ГРМ не допускаються.

За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники ПАТ «Криворіжгаз» не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі про те, що Кодекс ГРМ не ставить встановлення загальнобудинкового ВОГ в залежність від наявності Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, тому саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт.

Таким чином, оскільки було встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз» на буд.60 на м-ні 5-й АДРЕСА_5 в м. АДРЕСА_7 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність нарахування ПАТ «Криворіжгаз» об`ємів спожитого природного газу позивачці на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу.

На підставі викладеного та в зв`язку з тим що дії відповідача в даному випадку були незаконними, суд першої інстанції дійшов висновку щодо зобов`язання відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» здійснити перерахунок об`ємів природнього газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року з 01.04.2017 року по день постановлення рішення, а саме по 23.05.2019 року, оскільки позивачка за час коли було встановлено відповідачем лічильник обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 - АДРЕСА_7 , була вимушена сплачувати кошти за спожитий природний газ в явно завищеному розмірі з 7.1 (5,4) куб. метрів до 48 куб. метрів, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставність посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 7.11.2018 року у справі № 214/2435/17, в зв`язку з тим, що позовні вимоги по справі № 212/6078/18 не були предметом розгляду по справі 214/2435/17, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не ґрунтується на нормах ч. 4 ст. 263 ЦПК України, так як у вказаній Постанові Верховний Суд зробив висновок, що стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: