Дата документу 23.09.2019
Справа № 334/3210/18
Провадження № 2/334/688/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Гнатюка О.М., при секретарі Алейніковій О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Зубенка О.А., представника третьої особи Логвінової Л.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», третя особа: Первинна організація профспілки трудящихся металургійної і гірничодобувної промисловості України в товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», третя особа: Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України в ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21.09.2004 року позивач працювала в Планово-економічний відділ Управління фінансового-економічного планування Казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Внаслідок реорганізації на базі казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» було створено Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі ТОВ «ЗТМК»).

01.01.2014 року позивач була прийнята за переведенням на посаду провідного економіста з планування (фінансовому) відділу планування бюджетування ТОВ «ЗТМК».

Наказом (розпорядженням) № 95 від 30.06.2016 року позивач тимчасово з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року була переведена на посаду начальника тендерного відділу Управління аналізу, планування та тендерних процедур.

Наказом № 131 від 28.09.2016 року позивач була переведена на посаду начальника тендерного відділу Управління аналізу, планування та тендерних процедур, постійно.

У зв`язку зі змінами законодавства у сфері проведенні процедур закупівлі товару, робіт та послуг, наказом ТОВ «ЗТМК» № 08 від 02.01.2018 року позивачу оголошувався простой з 03.01.2018 року по 31.01.2018 року, заборонялось знаходитися за місцем роботи та з`являтися на робочому місці, а також вилучався пропуск.

В подальшому наказом № 63 від 31.01.2018 року позивачу оголошувався простой з 02.02.2018 року по 28.02.2018 року.

Наказом ТОВ «ЗТМК» № 65 від 31.01.2018 року у зв`язку з оптимізацією витрат, змінами в організації робіт та праці управління аналізу, планування та тендерних процедур позивачу з 01.04.2018 року встановлено неповний робочий час тривалістю 1 година на день (5 годин на тиждень) з виходом на роботу за графіком однозмінної роботи при 40 годинному робочому тижні з оплатою пропорційно відпрацьованому часу за її згодою.

Наказом № 111 від 28.02.2018 року позивачу оголошувався простой з 02.03.2018 року по 16.04.2018 року, заборонялось знаходитися за місцем роботи та з`являтися на робочому місці, а також вилучався пропуск.

У зв`язку з незгодою із запропонованим ТОВ «ЗТМК» переведенням на неповний робочий час позивач 16.04.2018 року була звільнена за ч.6 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Позивач вважає, що рішення відповідача про її звільнення у зв`язку зі змінами організації виробництва і праці є безпідставним та дискримінаційним, і протиправним.

Заявлена відповідачем зміна істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації робіт і праці є штучно вигаданими, спрямованими безпосередньо на позивача й не пов`язаними з характером роботи та умовами її виконання.

Зміна організації виробництва та праці фактично було пов`язане із створенням нової посади, яка зберігала усі задачі та обов`язки, як адміністративні, так й функціональні, які були передбачені посадовою інструкцією позивача.

Підставою та мотивом для створення нової посади стала зміна керівника Управління аналізу, планування та тендерних процедур і бажання нового керівника з особистих міркувань призначити на посаду позивача свою знайому особу, та незгода позивача відмовитися від займаною посади.

Переведення на неповний робочий день відбувся за особистим волевиявленням відповідача, спрямований виключно на позивача. Та заявлений за відсутності необхідного погодження та виробничого обґрунтування.

Рішення відповідача щодо встановлення позивачу неповного робочого дня суперечить не лише встановленим трудовим законодавством нормам тривалості робочого часу, але й умовам Колективного договору на 2018 рік, погодженого 21.03.2018 року на конференції трудового колективу ТОВ «ЗТМК».

В порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні з роботи позивачу не була запропонована інша робота для працевлаштування.

Позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 49-2 та ч.3 ст.184 КЗпП України, оскільки з моменту попередження про зміну істотних умов праці й до моменту звільнення відповідач жодної з посад чи робіт, крім тієї, яка має явні ознаки дискримінації у сфері праці, не запропонував.

Крім того, позивач є матір`ю двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких виховує без одного з подружжя, а тому у відповідності до п.1 ч.1 ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення», відноситься до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Позивач надала розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який станом на 13.09.2019 року становить 314409 грн.

Позивач вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 12352 грн.

У відповідності до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 6400 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просить визнати незаконним звільнення та поновити її на посаді начальника тендерного відділу Управління аналізу, планування та тендерних процедур ТОВ «ЗТМК». Стягнути з ТОВ «ЗТМК» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на 13.09.2019 року становить 314409 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 12352 грн., відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6400 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі і стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 19000 грн.

27.06.2018 року відповідачем було подано до суду відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що звільнення позивача було проведено у відповідності до норм трудового законодавства.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, з урахуванням поданої відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, з підстав, наведених у відзиві на позов та запереченнях, наголошуючи, що відповідачем було дотримано процедуру звільнення позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 з 21.09.2004 року працювала в Планово-економічному відділы Управління фінансового-економічного планування Казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Внаслідок реорганізації на базі казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» було створено Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі ТОВ «ЗТМК»).

01.01.2014 року позивач була прийнята за переведенням на посаду провідного економіста з планування (фінансовому) відділу планування бюджетування ТОВ «ЗТМК».

Наказом № 95 від 30.06.2016 року позивач була переведена на посаду начальника тендерного відділу Управління аналізу, планування та тендерних процедур (а.с.4-5).

У зв`язку зі змінами у законодавстві у сфері проведення закупок товарів, робіт і послуг, та скасуванні проведення державних тендерів для ТОВ «ЗТМК», відповідно висновків компетентної комісії від 10.02.2017 року, а також з метою удосконалення організаційної структури, наказом про зміну штатного розпису № 683 від 14.12.2017 року переміщено з 15.12.2017 року з тендерного відділу (№30.18.01) в Управління аналізу, планування та тендерних процедур (№30.18.00) наступні професії і працівники без зміни умов труда, найменування професії, розміру окладів, тарифів, премій, підпорядкувавши їх заступнику начальника управління (по закупкам): економіст 1 категорії - 2 од., економіст 2 категорії - 2 од.

У зв`язку зі змінами законодавства у сфері проведенні процедур закупівлі товару, робіт та послуг, наказом ТОВ «ЗТМК» № 08 від 02.01.2018 року позивачу оголошувався простой з 03.01.2018 року по 31.01.2018 року, заборонялось знаходитися за місцем роботи та з`являтися на робочому місці, а також вилучався пропуск.

В подальшому наказом № 63 від 31.01.2018 року позивачу оголошувався простой з 02.02.2018 року по 28.02.2018 року.

Наказом № 65 від 31.01.2018 року у зв`язку з оптимізацією витрат, змінами в організації робіт та праці управління аналізу, планування та тендерних процедур позивачу з 01.04.2018 року встановлено неповний робочий час тривалістю 1 година на день (5 годин на тиждень) з виходом на роботу за графіком однозмінної роботи при 40 годинному робочому тижні з оплатою пропорційно відпрацьованому часу за її згодою.

Наказом № 111 від 28.02.2018 року позивачу оголошувався простой з 02.03.2018 року по 16.04.2018 року, заборонялось знаходитися за місцем роботи та з`являтися на робочому місці, а також вилучався пропуск.

У зв`язку з незгодою позивача із запропонованим ТОВ «ЗТМК» на продовження працювати в нових умовах у зв`язку з істотною зміною умов праці, наказом від 16.04.2018 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у зв`язку з її відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці за ч.6 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с.16, 18).

Право юридичної особи на власний розсуд, самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у ст. 64 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Згідно посадової інструкції основними завданнями ОСОБА_1 були: керівництво підпорядкованим персоналом відділу, погодження заявок на проведення процедур торгів,організація роботи з підготування комплекту документів для засідання комісії з закупівель, виконання законодавчих та нормативних актів з державних закупівель, наказів та розпоряджень керівництва товариства.

Рішення про зміни в тендерному відділі ТОВ «ЗТМК» було прийнято на підставі роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3302-05/17000-07 від 27.05.2015 року та висновків від 08.02.2017 року спеціально створеної комісії ТОВ «ЗТМК» щодо відповідності ТОВ «ЗТМК» визначенню поняття «замовник» в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 року № 922-VIII.

Згідно наказу директора ТОВ «ЗТМК» № 82 від 10.02.2017 року було визнано, що ТОВ «ЗТМК» не є «замовником» та не повинно проводити державні закупівлі, а з врахуванням ст..79 Господарського кодексу України ТОВ «ЗТМК» повинно оприлюднювати на веб-порталі Уповноваженого органу, визначеному Законом України «Про публічні закупівлі», звіт про укладення договору про закупівлю товарів, робіт і послуг за кошти підприємства.

Обсяг робіт, який виконували фахівці тендерного відділу з 10.02.2017 року, зменшився, включаючи і обов`язки начальника тендерного відділу УА,ПтаТП, передбачені посадовою інструкцією.

Відповідно до ч.1, 6, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Позивач ознайомлена з наказом про зміну істотних умов праці особисто під підпис 15.02.2018 року.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту норм п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

У пункті 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці і працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що істотні умови трудового договору було змінено не у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року у справі № 6-59цс12 і відповідно до ч.4 ст.363 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З досліджених судом документів, суд приходить до висновку, що в діяльності ТОВ «ЗТМК» дійсно мали місце зміни в організації виробництва та праці, які обумовлені змінами у законодавстві у сфері проведення закупок товарів, робіт і послуг, та скасуванні проведення державних тендерів для ТОВ «ЗТМК», відповідно висновків компетентної комісії від 10.02.2017 року, а також з метою удосконалення організаційної структури.

Щодо твердження позивача про її переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 49-2 КЗпП України «Порядок вивільнення працівників» та ч.3 ст. 184 КЗпП України «Гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України,одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

В той же час, підстави припинення трудового договору визначені у ст.36 КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі види:

- припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку);

- розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України);

- розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України);

- розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст.36, ст. 45 КЗпП України та інші).

При цьому пункт 6 ст. 36 КЗпП України містить самостійну (виключну) підставу для припинення трудового договору - припинення договору у разі відмови працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, яка ґрунтується на нормах ч.4 ст.32 КЗпП України, - якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

У зв`язку з чим, суд зазначає, що звільнення за пунктом 6 статті 36 КЗпП України не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а тому застосування в даному випадку положень ст. 49-2 КЗпП України при припиненні трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України є безпідставним.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачу в грудні 2017 року пропонувались вакантні посади, повний перелік яких був надісланий спеціалістом відділу кадрів та підготовки кадрів ТОВ «ЗТМК» на електронну адресу ОСОБА_1

06.12.2017 року представниками ТОВ «ЗТМК» складений акт, в якому зафіксовано, що позивач відмовилася від переведення на вакантні на той час на ТОВ «ЗТМК» посади. Окрім пропонування вакантних посад ОСОБА_1 було зазначено про те, що в подальшому будуть зміни умов роботи.

Також позивач посилається на те, що згідно зі ст. 184 КЗпП України, її не мали права звільняти, оскільки вона є одинокою матір`ю.

Поняття "одинокої матері" визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9. Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

Судом встановлено, що позивачка є матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтві про їх народження зазначений в графі батько : ОСОБА_5 (а.с.20-21).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірваний 02.12.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.22).

Розірвання шлюбу не доводить факт відсутності участі батька у вихованні дітей та відповідно, не підтверджує наявність у ОСОБА_1 статусу «одинока матір».

Доводи позивача на підтвердження такого статусу, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не доводить факт відсутності участі батька у вихованні дітей.

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач не є одинокою матір`ю в розумінні ст. 184 КЗпП України, на яку поширюються гарантії при звільненні, передбачені цією статтею.

Щодо відсутності згоди профспілки ТОВ «ЗТМК» на звільнення позивача, суд зазначає.

Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ч.5 ст.43 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ч.8 ст.43 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП ( 322-08).

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації.

З аналізу викладених норм права встановлено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, з підстав пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу.

Суд зазначає, що зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Так, позивач була звільнена на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, а тому в даному випадку норми ст.43 КЗпП України щодо попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник - не застосовуються, попередня згода виборного органу на звільнення позивача не є обов`язковою та була не потрібна.

Крім того, позивачем не доведений той факт, що колективний договір на 2018 рік «ТОВ «ЗТМК» містить посилання на погодження з профспілкою звільнення працівника на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства та відсутні підстави для визнання наказу недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 12352 грн., то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди відбувається у випадку з`ясування спричинення такої шкоди, протиправністі діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено факту завдання відповідачем моральної шкоди, не надано підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою і саме протиправними діями заподіювача, відсутні докази неправомірності дій відповідача.

Оскільки позивачі по трудових спорах звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, а тому вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6400 грн. не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України ст.ст. 36 п.6, 232, 233 КЗпП України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», третя особа: Первинна організація профспілки трудящихся металургійної і гірничодобувної промисловості України в товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Гнатюк