Справа № 214/4788/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 жовтня 2019 року Саксаганськийрайонний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі судового засідання - Улятовській М.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача - Вязанкіної Н.П.

за участю відповідачки - ОСОБА_3

за участю представника відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів шляхом зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 27 червня 2019 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить суд зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2007 року №2-4010/07, з 1/4 частки доходу, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття дитини, на користь ОСОБА_3 , до 1/6 частини від його заробітної плати, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття дитини, на користь ОСОБА_3 .

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає наступне. Позивач та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 27 січня 2006 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано 7 травня 2008 року відповідно до рішення суду. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2007 року, справа № 2-4010/07 з неї стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частин доходу, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання доньки ОСОБА_5 , до досягнення нею повноліття. Аліменти утримуються із заробітної плати. Він, позивач, є військовослужбовцем ВЧ 3011 НГУ, має середню заробітну плату в розмірі 11 211 грн., заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 21 червня 2009 року він уклав шлюб з ОСОБА_7 Від їх шлюбу мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наполягає, що таким чином, розмір аліментів на двох дітей має складати 1/3 частину його доходу, тобто на одну дитину 1/6 частину від його доходу. Йому також відомо, що відповідачка ОСОБА_3 також працює. За даних обставин позивач вважає, що перегляд попередньо визначено розміру аліментів на утримання доньки від першого шлюбу є необхідним та доцільним.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Вязанкіна Н.П. пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснили, що на даний момент у нього змінилося матеріальне та сімейне становище. Позивач одружився з ОСОБА_7 , та у них народився син. Його колишня дружина працює, одружилась та її чоловік приймає участь в утриманні їх доньки від першого шлюбу, яка проживає з ними. Вважають, що ці обставини є достатніми для зменшення попередньо визначеного розміру аліментів.

Окремо позивач зазначив, що про стягнення з нього аліментів він був обізнаний, з визначеним розміром заборгованості не погоджується. Фактично заборгованість у нього відсутня. Він порівну надає матеріальну допомогу обом дітям. Сплачувати аліменти в присудженому судом розмірі не має можливості з огляду на низький рівень доходів. Окрім того, він має на утриманні батьків, оплатив лікування матері.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач свої аліментні зобов`язання по утриманню доньки належним чином не виконував, постійно змінював місце проживання, не повідомляючи дійсне місцезнаходження, рівень доходів приховував, засоби зв`язку не повідомляв. Належним чином виконувати аліментні зобов`язання він почав після офіційного влаштування на роботу з 2015 року, однак в розмірі, визначеному на власний розсуд в межах 500-1500 грн., а не як присуджено за рішенням суду. Розмір сплачуваних позивачем аліментів є меншим, аніж визначено в судовому порядку, а тому зменшення розміру аліментів є абсурдним. Підстави для зменшення розміру аліментів, на думку представника відповідачки, відсутні. Окремо відповідачка зазначила, що з 2016 року позивач почав приймати участь у вихованні дитини, дарує подарунки на свята. Її чоловік офіційно не працює, має власний автомобіль «Жигулі», він не місцевий, однак має власні заощадження, отримані з його власного бізнесу в Білій Церкві. За рахунок цих заощаджень вони живуть, розмір заощаджень їй не відомий. Чоловік матеріально забезпечує їх сім`ю, у тому числі й доньку ОСОБА_5 від шлюбу з ОСОБА_1 .

У відзиві на позов (а.с.36-40), зміст якого вона підтвердила у судовому засіданні, відповідачка зазначила наступне. Так, з 27 січня 2006 року по 19 березня 2008 року, вона з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще у період шлюбу, у зв`язку з відвертим небажанням ОСОБА_1 працювати та утримувати родину, вона була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на тримання дитини. Згідно з рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2007 року (справа №2-4010/07) аліменти стягнуто з ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів. Протягом 12 років з моменту винесення рішення про стягнення аліментів, її колишній чоловік - позивач по справі, постійно ухиляється від обов`язку щодо утримання ОСОБА_5 . Дізнавшись про наявність позовної заяви, щодо зменшення аліментів, вона вкрай вражена нахабству дій позивача та спотворенню дійсності. Так, згідно довідки по виконавчому провадженню ВП № 52143310 від 5 липня 2019 року, виданої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому листу № 2-4010/07 від 16 листопада 2011 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу на користь ОСОБА_3 , щодо утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складає 151 085,63 грн. станом на 1 липня 2019 року. Дана заборгованість виникла через те, що ОСОБА_1 ретельно приховував місце свого працевлаштування, не допускав потрапляння виконавчого документа до бухгалтерії підприємства, на якому працює, лише іноді (за бажанням) надає допомогу на утримання їх спільної дитини. Крім того, ОСОБА_1 достеменно обізнаний про стан здоров`я їх спільної доньки, відповідачу відомо про ряд хронічних хвороб та перебування дитини на обліку у лікарів, необхідність придбання дорогих ліків та реабілітації. Через регулярну несплату аліментів позивачем, вона мусила, окрім офіційної роботи, постійно шукати приробіток, щоб гідно утримувати, лікувати та розвивати дитину. Позивача ніколи не цікавили потреби доньки, ані матеріальні, ані духовні. На сьогоднішній день вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну соціальну допомогу, утримання родини лежить на її другому чоловікові, який по суті є сторонньою людиною для старшої доньки. Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 5 лютого 2014 року в справі .№ 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України (ч.2 ст.182 СК України). Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що має ще одну дитину - сина ОСОБА_8 , який потребує матеріальної допомоги, однак, не надає доказів на підтвердження надання допомоги сину, підтвердження перебування його на утриманні у позивача, окрім того, з урахуванням заборгованості по виконавчому документу, щодо стягнення аліментів на користь позивача, утримання доньки ОСОБА_5 , взагалі ставить під сумнів надання ним матеріальної допомоги іншій дитині. Крім того, стороною позивача не надано доказів, які б вказували на підстави, щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, навпаки, дохід зазначений у довідці про отриману заробітну плату спростовує відсутність даної можливості. При вирішенні даного спору суд повинен звернути увагу на ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, який би підтверджував обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не надав, тому вказані ним обставини не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже сама по собі наявність другої дитини не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Відповідь на відзив ОСОБА_1 у встановлений законом строк не подав, додаткового часу для цього не потребував.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду показала, що зі сторонами вона знайома, позивач - її колишній чоловік, стосунки нормальні. З 2008 року по травень 2015 року вони перебували в шлюбі, мають сина ОСОБА_8 , 2010 року народження. Протягом їх сумісного проживання позивач працював, у тому числі й офіційно. Мали місце періоди, коли він перебував на її утриманні, однак бюджет був сумісний. За усною домовленістю позивач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі приблизно 1500 грн., додатково купує йому одяг, інші необхідні речі, приймає участь у його вихованні. Їй відомо, що він також надає матеріальну допомогу на утримання доньки від іншого шлюбу - ОСОБА_5 , проводив з нею вільний час. Часто вона самостійно відправляла аліментні платежі на утримання його доньки від шлюбу з ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду показала, що вона є дружиною ОСОБА_1 , відповідачку знає як колишню дружину позивача. Аліментні платежі на утримання дітей позивача - сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_5 вони сплачують щомісячно, належним чином. Окрім того, позивач купує одяг, дарує подарунки. Син часто буває у них вдома, ночує. З донькою стосунки складні через відносини з її матір`ю. Підтвердила, що у ОСОБА_1 хвора мати, операцію для якої він оплачував. Крім того, вона має сина від попереднього шлюбу ОСОБА_15 , 2002 р.н., який є студентом, проживає з нею та ОСОБА_1 , участь в його матеріальному забезпеченні позивач приймає, вважає за свого сина, стосунки між ними хороші.

У судовому засіданні також досліджені наступні письмові докази: рішення суду про стягнення аліментів (а.с.4), довідка про доходи (а.с.5), свідоцтво про шлюб (а.с.8), свідоцтво про народження ОСОБА_8 (а.с.9), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.10), свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а.с.42), відповідь з відділу ДВС (а.с.43), довідка-розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.44-47), виконавчий лист (а.с.48), довідки про доходи (а.с.49, 50), виписки з історії розвитку дитини (а.с.51), акт з місця проживання (а.с.52), рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.56), довідка про доходи ОСОБА_14 (а.с.57), фотознімки (а.с.59-60), довідка про навчання ОСОБА_15 (а.с.70), виписка з медичної картки ОСОБА_17 (а.с.71), свідоцтво про народження ОСОБА_15 (а.с.72), свідоцтво про шлюб (а.с.73), характеристика з навчального закладу на ОСОБА_5 (а.с.79), свідоцтво про шлюб (а.с.80), свідоцтво про народження ОСОБА_18 (а.с.81), свідоцтво про народження ОСОБА_19 (а.с.82), виписки по рахунку, платіжні доручення (а.с.83-103), податкова декларація ОСОБА_20 (а.с.104-112), виписка у відношенні ФОП ОСОБА_20 (а.с.113-114).

Під час розгляду справи заявлялися такі клопотання: про оголошення перерви, які задоволені; долучення доказів, які задоволені.

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про шлюб (а.с.8), свідоцтво про народження ОСОБА_8 (а.с.9), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.10), свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а.с.42), акт з місця проживання (а.с.52), рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.56), свідоцтво про шлюб (а.с.73), свідоцтво про шлюб (а.с.80), свідоцтво про народження ОСОБА_18 (а.с.81), свідоцтво про народження ОСОБА_19 (а.с.82), як такі, що встановлюють наявність обставин, що обґрунтовують заявлені вимоги, а саме перебування сторін в шлюбі, подальшому розірваному, наявність у них спільної дитини ОСОБА_5 , шлюбно-сімейні стосунки сторін після розірвання шлюбу, наявність інших утриманців.

Суд вважає належними доказами: рішення суду про стягнення аліментів (а.с.4), відповідь з відділу ДВС (а.с.43), довідку-розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.44-47), виконавчий лист (а.с.48), як такі, що стосуються предмету доказування, а саме наявність у позивача аліментних зобов`язань по утриманню доньки від шлюбу з ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , рівень їх виконання.

Суд вважає належними доказами: довідки про доходи (а.с.49, 50), довідку про доходи ОСОБА_14 (а.с.57), податкову декларацію ОСОБА_20 (а.с.104-112), виписки у відношенні ФОП ОСОБА_20 (а.с.113-114), виписки по рахунку, платіжні доручення (а.с.83-103), як такі, що встановлюють наявність обставин, що обґрунтовують заявлені вимоги, а саме рівень доходів сторін, зміни в їх матеріальному становищі, у тому числі з урахуванням рівня доходів членів їх сімей, наявності інших аліментних зобов`язань, їх виконання.

Суд вважає належними доказами: виписки з історії розвитку дитини (а.с.51), характеристику з навчального закладу на ОСОБА_5 (а.с.79), оскільки вони стосуються обставин справи.

Суд вважає належними доказами: покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , оскільки вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд вважає неналежними доказами та не бере до уваги виписку з медичної картки ОСОБА_17 (а.с.71), фотознімки (а.с.59-60), оскільки вони не містять в собі істотної інформації, яка б стосувалась предмету доказування, а їх належність для підтвердження заявленої вимоги чи заперечень сторонами не обґрунтована.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази є достовірними.

Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

З 27 січня 2006 року по 7 травня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Саксаганського району Криворізького МУЮ (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають спільну доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.42). Дитина народилась недоношеною з діагнозом при народженні: гіпоксично-ішемічна еклефолопотія, г. період, синдром пригнічення ВПС (ДМПП ?), дисбактеріоз кишківника, субкомпсована форма (а.с.51).

На даний час ОСОБА_5 навчається в КЗШ №68, характеризується позитивно (а.с.79). Вихованням дитини займається мати ОСОБА_3 , батько участі у вихованні не приймає.

Як вказував позивач, що також підтверджується актом з місця проживання та визнано відповідачкою, після припинення шлюбно-сімейних стосунків дитина залишилась проживати з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52).

На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2007 року з ОСОБА_1 присуджено стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 долі доходу, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду, яке набрало законної сили 30 жовтня 2007 року, видано виконавчий лист 29 листопада 2011 року (а.с.4, 48).

Згідно з даними Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області станом на 1 липня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 в розмірі 151 085 грн. 63 коп. (а.с.43, 44-47).

21 червня 2008 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_7 (дійсне прізвище - ОСОБА_7 ), зареєстрований Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.8). Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.9).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 розірвано (а.с.56).

На даний час ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_14 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_14 ), зареєстрованому 17 липня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.73) та показами ОСОБА_1 , допитаної судом якості свідка. Від попереднього шлюбу ОСОБА_14 має сина ОСОБА_15 (а.с.72), який проживає з ними.

Крім того, на даний час ОСОБА_3 перебуває в шлюбі з ОСОБА_20 , зареєстрованому 8 жовтня 2016 року Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області (а.с.80). Від шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, від попередніх відносин ОСОБА_20 має доньку ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якої сплачує щомісячно аліменти (а.с.81, 86-103).

Щодо доходів сторін, то судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ 3011 з основною формою працевлаштування, має стабільний дохід в середньомісячному розмірі 13 737 грн. 86 коп. (а.с.5).

У свою чергу, ОСОБА_3 офіційно працює медичною сестрою цілодобового чергування КНВК «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів №9 з посиленою спортивною підготовкою», розмір її заробітної плати в середньому становить 3 038 грн. 67 коп., відомості про доходи з квітня 2019 року відсутні (а.с.49). З січня 2019 року перебуває на обліку в УПФУ та отримує державну щомісячну допомогу при народженні дитини в розмірі по 860 грн. (а.с.50).

Спільна дитина позивача та відповідачки потребує лікування, що встановлено випискою (а.с.51).

Крім того, теперішня дружина позивача - ОСОБА_14 офіційно працює на посаді менеджера ФОП ОСОБА_23 , з посадовим окладом 4270 грн. (а.с.57).

Теперішній чоловік відповідачки - ОСОБА_20 підприємницьку діяльність як ФОП припинив в 2016 році, має збереження.

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі пояснень сторін, показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , письмових доказів: рішення суду про стягнення аліментів (а.с.4), довідки про доходи (а.с.5), свідоцтва про шлюб (а.с.8), свідоцтва про народження ОСОБА_8 (а.с.9), свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10), свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с.42), відповіді з відділу ДВС (а.с.43), довідки-розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.44-47), виконавчого листа (а.с.48), довідок про доходи (а.с.49, 50), виписки з історії розвитку дитини (а.с.51), акта з місця проживання (а.с.52), рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.56), довідки про доходи ОСОБА_14 (а.с.57), свідоцтва про народження ОСОБА_15 (а.с.72), свідоцтва про шлюб (а.с.73), характеристики з навчального закладу на ОСОБА_5 (а.с.79), свідоцтва про шлюб (а.с.80), свідоцтва про народження ОСОБА_18 (а.с.81), свідоцтва про народження ОСОБА_19 (а.с.82), виписки по рахунку, платіжних доручень (а.с.83-103), податкової декларації ОСОБА_20 (а.с.104-112), виписки у відношенні ФОП ОСОБА_20 (а.с.113-114).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, СК України, Законом України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин.

Так, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, передбачених СК України.

Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

При цього, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Разом із тим, право вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст.182-184 СК України, та відсутність імперативного припису на неможливість зміни їх розміру, не може обмежуватися разовим здійсненням визначення їх розміру. Отже, в разі зміни окремих обставин, які визначають доцільність перегляду попередньо визначеного розміру аліментів, той з батьків, з ким проживає дитина, вправі подати до суду позовну заяву про зміну порядку чи способу їх стягнення шляхом збільшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на зміни в його матеріальному та сімейному становищі, які ускладнюють сплату ним аліментів в присудженому судом розмірі на утримання доньки ОСОБА_5 , а також на зміни в стані отримувача аліментів ОСОБА_3 , що в сукупності визначає доцільність їх зменшення.

Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності зменшення попередньо визначеного відповідно до ст.182 СК України, суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В ході судового розгляду встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в 2007 році на утримання доньки ОСОБА_5 у нього істотно змінився сімейний стан, а саме: окрім доньки ОСОБА_5 у нього на утриманні з`явились син від шлюбу з ОСОБА_12 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син дружини ОСОБА_14 від її попереднього шлюбу - ОСОБА_24

Змінився також і сімейний стан відповідачки після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , а саме: відповідачка одружилась, її чоловік ОСОБА_20 утримує її, їх спільного сина та доньку відповідачки та позивача - ОСОБА_5 . Вказані обставини ОСОБА_3 підтвердила в ході судового розгляду, неодноразово вказуючи, що вона перебуває в декретній відпустці, а тому матеріальним забезпеченням їх сім`ї та доньки ОСОБА_5 займається її чоловік.

В ході судового розгляду не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами обставини наявності у ОСОБА_1 на утриманні матері, несення ним витрат на лікування матері, у зв`язку з чим доводи позивача в цій частині є недоведеними та ґрунтуються виключно на його словах, в той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна зі сторін по справі має власні доходи, які складають заробітна плата у позивача та державна допомога на дитину - у відповідачки. Крім того, як позивач так і відповідачка перебувають в шлюбі, дружина позивача має заробіток, чоловік відповідачки має збереження.

За даних обставин суд приходить до висновку про дійсність та істотність змін в сімейному та матеріальному становищі ОСОБА_1 , як платника аліментів в порівнянні з тим, що існував на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки від шлюбу з ОСОБА_3 , що в розумінні ст.192 СК України є достатніми підставами для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм та дійсних обставин справи дає підстави вважати, що здійснення відрахувань із заробітної плати позивача у розмірі 1/4 частки в рахунок сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 за наявності інших утриманців, суперечитиме діючому законодавству України, зазначеним у ст.3 ЦК України засадам розумності, справедливості і добросовісності, та з урахуванням права сторін на належне матеріальне забезпечення. Відтак у даному випадку у суду наявні всі підстави для зміни розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2007 року в розмірі з 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частки.

Щодо мінімальної межі у процентному співвідношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зауважує, що Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір - 30%).

Верховний Суд в постановах від 4 липня 2018 року у справі №536/1557/17 (61-7584св18), від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17 (61-37114св18) та від 17.01.2019 року у справі №720/1119/17 (61-3891св18) зазначає, що зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, що підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Тобто, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом. Відтак збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, тому з метою приведення дійсно визначеного зменшеного розміру аліментів у відповідність до вимог закону, суд вважає вірним визначити мінімальну межу в 50%.

Дослідивши наявні докази в їх сукупності, суд на підставі ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст.13 ЦПК України, відповідно до якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно загальних вимог процесуального права щодо набрання рішенням суду законної сили, аліменти у зменшеному розмірі підлягають стягненню з часу набрання рішенням суду законної сили.

Суд вважає, що наявність у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 в розмірі 151 085 грн. 63 коп., не впливає на вирішення справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.182, 192 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, , , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів шляхом зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2007 року, із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом їх зменшення з 1/4 частки до 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Аліменти у зменшеному розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 7 жовтня 2019 року.

Суддя Прасолов В.М.