Справа № 522/3281/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 160000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, , місцезнаходження: м.Одеса вул. Єврейська, 12, Державної казначейської служби України, місцезнаходження: м. Київ вул. Бастіонна, 6, про стягнення на її користь з Головного управління МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія моральної шкоди у розмірі 250000,00 гривень, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач чотири рази була незаконно звільнена з посади старшого слідчого з тих же самих підстав, при цьому незаконність наказів про звільнення встановлена рішеннями адміністративного суду.

Завдяки неправомірним діям відповідача позивач чотири роки була позбавлена можливості працювати за своє спеціальністю. Посадові особи навмисно кожного разу зволікали з виконанням рішення суду про поновлення позивача на посаді. Фактично позивач не була допущена до роботи. Відповідач лише формально виконував рішення суду. Так, приймаючи наказ про поновлення на роботі, відповідач відразу ж звільняв позивача з посади з тих же підстав.

Позивач стверджує, що завдяки вищевказаним незаконним діям відповідача не мала можливості практично підвищувати свій професіональний рівень та була позбавлена кар`єрного росту. Такожзначно погіршилось матеріальне становище позивача, оскільки відповідач нараховував їй лише оклад, який був встановлений на 2014 рік, а саме 940 грн., при цьому ніяких надбавок (за вислугу років, спецзвання та інше) вона не отримувала, так як фактично з вини відповідача не виконувала своїх службових обов`язків. ОСОБА_2 з 15.03.2018 року взагалі нічого не отримувала.

З урахуванням викладеного позивач оцінила моральну шкоду в розмірі 250000 грн.

19.03.2019 року ухвалою зазначену справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

29.05.2019 року позивач надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з Головного управління МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, моральну шкоду у розмірі 160000,00 грн шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Державною казначейською службою України надано до суду відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, через те, що казначейською службою не спричинена моральна шкода позивачу.

Так, ОСОБА_1 посилаючись на ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, зазначає, що відшкодовувати моральну шкоду повинен власник або уповноважений ним орган, проте у прохальній частині позивач просить суд стягнути на її користь моральну шкоду з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тобто, позивач, Державну казначейську службу України з особою, котра вчинила шкоду.

Державна казначейська служба України в жодних правовідносинах з позивачем не перебувала та жодних прав ОСОБА_1 не порушувала. Також на думку відповідача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями службових осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та моральною шкодою.

Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Одеській області також надала до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, через те, що управлінням не вчинялося будь-яких дій, які б перешкоджали чи позбавляли позивача можливості проявити своє бажання проходити службу в поліції та в подальшому продовжувати службу в поліції.

Так, позивачем за весь період з моменту першого звільнення жодного разу не було виявлено бажання проходити службу саме в поліції, натомість позивачем направлялися рапорти з проханням визначити робоче місце та функціональні обов`язки, як старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області, проте, з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року Закону України «Про Міліцію» втратив свою чинність та відповідно до Постанови КМУ від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», такий орган, як Головне управління МВС України в Одеській області ліквідовано з 07.11.2015 року та відповідно до наказу МВС України про організаційно-штатні питання від 06.11.2015 року № 1388 всі штати скасовано. Замість ліквідованого органу створено Головне управління Національної поліції в Одеській області.

З огляду на це, поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області стало неможливим.

Також, на думку відповідача, в позові не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння моральної шкоди Головним управлінням МВС України в Одеській області, таким чином, правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні.

У підготовчому судовому засіданні 30.05.2019 року, на якому були присутні представник позивача та представник Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області, задоволено та прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про перехід із загального позовного провадження до спрощеного позовного провадження, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання представники сторін не з`явились, при цьому представник позивача та представник Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що позивач - підполковник міліції ОСОБА_1 у 2014 році займала посаду старшого слідчого відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 697 від 15.03.2014 року позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності та їй оголошено догану.

28.10.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 697 від 15.03.2014 року щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення догани за порушення вимог ст. 28, 40, 113, 287 КПК України, які, нібито, допущені при проведенні досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0003616 та №0000432, що виразилось у тяганині та передчасному закритті; визнання протиправними дії відповідача щодо порушення порядку притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у вигляді догани.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року по справі № 815/6104/14, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області № 697 від 15.03.2014 року про оголошення догани старшому слідчому відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області підполковнику міліції Дубченко Олені Анатолівні, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління МВС України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року у справі № 815/6104/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про скасування наказу № 697 від 15.03.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та визнання протиправними дій.

12.08.2014 року Головним управлінням МВС України в Одеській області видано наказ № 2484, яким старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 попереджено про неповну посадову відповідність; наказ оголошено особовому складу органів та підрозділів внутрішніх справ області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року по справі №815/5183/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2015 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 12 серпня 2014 року №2484.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2015 року.

Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 1356 від 20 квітня 2015 року за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, п. 2.1 Р. IV, п.п. 2.1 та 2.2 Р. III Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, Присяги працівника органів внутрішніх справ, ст.ст. 2, 28, п. 1 ч. 2 ст. 40 та ст. 113 КПК України, допущених при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003926, що виразилось в тяганині та самоусуненні від розслідування обставин кримінального правопорушення, а також систематичне порушення дисципліни, старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з посади.

27 травня 2015 року наказом ГУМВС України в Одеській області № 1802 за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, п.п. 2, 4 розділу III Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, Присяги працівника органів внутрішніх справ України та зобов`язань, наданих при прийнятті на службу до ОВС України, що виразилось у особистій недисциплінованості, невиході на службу з 27 лютого 2015 року по 25 травня 2015 року, а також у відмові надати відповідні документи про причини своєї відсутності за місцем роботи, старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 . звільнити з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 334 о/с від 04 червня 2015 року ОСОБА_3 звільнено за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України у запас Збройних сил України.

При цьому, на день звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні становила 23 роки 01 місяць 01 день.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року по справі № 815/2484/15 визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 20.04.2015 р. № 1356 в частині накладення дисциплінарного стягнення звільнення з посади на старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 27.05.2015 р. № 1802 в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ на старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 04.06.2015 р. № 334ос по особовому складу в частині звільнення зі служби в запас підполковника міліції ОСОБА_1 ; поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області з 05.06.2015 р.; стягнуто з Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (, 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.06.2015 року по 01.07.2016 року на підставі розрахунку - довідки № 696 від 07.06.2016 року про нарахування заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню за виключенням обов`язкових податків та зборів.

22.12.2016 року Одеським апеляційним адміністративним судом постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про скасування наказів та поновлення на посаді змінено, викладено шостий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2015 року до 01 липня 2016 року на підставі розрахунку-довідки №696 від 07 червня 2016 року про нарахування заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню в сумі 25 547 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 14 коп., з відрахуванням з цієї суми обов`язкових платежів»; в іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 лютого 2017 року касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області , Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повернуто заявнику.

Наказом від 11.01.2017р. № 2 о/с у відповідності до п. 10 розділу XI Закону України Про національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено підполковника міліції ОСОБА_3 з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 г (через скорочення штатів).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року по справі №815/1909/17 визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області №2 о/с від 11.01.2017р., поновлено ОСОБА_1 посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області з 11.01.2017 року, стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16180,02 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року змінено постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв`язку із чим викладено абзац четвертий резолютивної частини постанови в наступній редакції: "Стягнути з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 10 476,05 (десять тисяч чотириста сімдесят шість) грн.", в іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28.12.2017року касаційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року повернуто скаржнику.

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року, винесеної у справі № 815/1909/17, наказом ГУМВС України в Одеській області від 28.12.2017 № 42 о/с скасовано пункт наказу ГУМВС від 11.01.2017 № 2 о/с та поновлено на вищезазначеній посаді. Однак, наказом ГУМВС України в Одеській області від 28.12.2017 р. № 43 о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року по справі № 815/207/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління міністерства внутрішніх справ в Одеській області № 43 від 28.12.2017 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо транспортних пригод слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області з 28.12.2017 року, стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області (Ліквідаційна комісія) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 30.11.2017 року по 15.03.2018 року в розмірі 3 128, 06 грн. (три тисячі сто двадцять вісім гривень 06 копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (ліквідаційна комісія) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року повернуто апелянту.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13, 49 ЦПК України).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, підтримана Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2018 року по справі №640/14909/16-ц.

На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи (неодноразовому), що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 20000,00 грн.

При постановленні рішення суд враховує, що обов`язок відшкодування шкоди у зазначеній справі покладається не на державу, відповідальність за моральну шкоду, завдану позивачу, несе на загальних підставах Ліквідаційна комісія Головного Управління МВС України в Одеській області як юридична особа.

Відповідно до пунктів 1, підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів.

З огляду на викладене, Державна казначейська служба України лише здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду, а також на виконання виконавчих документів. Позивач же будь-яких вимог до Державної казначейської служби України по суті не заявляла.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Суд враховує, що ухвалою від 19.03.2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому згідно з ст.ст. 136, 141 ЦПК України вважає, що позивачем має бути сплачено судовий збір у дохід держави, а відповідач - Ліквідаційна комісія Головного Управління МВС України в Одеській області повинен відшкодувати позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-7, 10-13, 19, 81, 89, 141, 258, 264, 265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 160000,00 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Одеській області, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, код ЄДРПОУ 08592268, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 гривень (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

Стягнути з Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Одеській області, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, код ЄДРПОУ 08592268, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 768,40 гривень (сімост шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2019 року.

Суддя Л.С. Єршова