Справа № 364/1231/19
Провадження № 6/364/14/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головучого судді Макаренко Л. А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,

за участю:

державного виконавця Пігулевської К.М. (довіреність від 17.01.2019 р. № 567/15.5-04, а.с. 32),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області подання Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі Володарський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 17.10.2019 р. надійшло зазначене подання Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , яке згідно з частиною четвертою статті 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розглядається негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Назване подання обґрунтоване старшим державним виконавцем Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Пігулевською К.М. тим, що на виконанні Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 58421639 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 р. № Ф-662-17 на загальну суму 13 707,54 грн., за виконавчим документом боржником є ОСОБА_3 , який згідно з виконавчим документом та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань проживає за адресою: АДРЕСА_1 Державним виконавцем 19.02.2019 р. відкрито згадане виконавче провадження, неодноразово на адресу боржника надсилалися виклики до виконавця, однак боржник на ці виклики не з`являвся, про причини неявки не повідомляв. 19.02.2019 р. державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, арешт коштів боржника, також виконавцем періодично проводилася перевірка майнового стану боржника, що не дало результатів. Надалі державним виконавцем 10.10.2019 р. здійснено виїзд за названою адресою місця проживання боржника та встановлено, що за цією адресою він не проживає, майно, належне йому на праві власності, відсутнє. За станом на тепер боржником ОСОБА_4 виконавчий документ не виконано, декларацію не надано, будь-яких спрямованих на його виконання дій не здійснено, загальна заборгованість за згаданим вище виконавчим документом складає 23 416,54 грн., за даними Державної міграційної служби України боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий органом 3220 від 03.10.2016 р. Тому старший державний виконавець просить суд задовольнити внесене подання та тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою суду від 17.10.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд на 17.10.2019 р. о 12:30 год.

У судовому засіданні 17.10.2019 р. старший державний виконавець Піглевська К.М. підтримала внесене подання, просила його задовольнити та обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України з підстав, зазначених у поданні. Додатково пояснила, що нею вчинено дій із встановлення місця перебування боржника та його майна, йому надсилалися виклики за адресою, зазначеною у виконавчому документі, ця ж адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, оскільки боржник є підприємцем, реєстрацію його за наявною адресою підтверджено також його батьком і сестрою, які в свою чергу вказали, що не знають де ОСОБА_3 , а надалі відмовилися давати пояснення. З їх пояснень державний виконавець зробила висновок, що боржник може перебувати закордоном, зокрема в Росії, або виїжджати за межі України. Крім того, була встановлено наявність у боржника автомобіля «Део Ланос», який оголошено в розшук. Проте щодо самого боржника, то запити стосовно адреси його місця реєстрації ними не робилися, подання на оголошення в розшук лише готується. Також виконавець підтвердила, що боржником через відсутність за місцем проживання не було отримано ані постанови про відкриття виконавчого провадження, ані викликів до державного виконавця, про наявність факту ухилення його від виконання податкового боргу, на думку державного виконавця, свідчить те, що боржник як підприємець має бути обізнаний у необхідності сплати податків.

Суд, ознайомившись з матеріалами заяви, оцінивши додані до подання докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З наявних матеріалів подання, що повністю відповідають, за твердженням присутньої в судовому засіданні державного виконавця, матеріалам виконавчого провадження вбачається, що 19.02.2019 р. старшим державним виконавцем Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Пігулевською К.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 58421639 за виконавчим документом, а саме: вимогою № Ф-662-17, виданою 06.11.2018 р. Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Київській області, про стягнення з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізичної особи підприємця, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 боргу у розмірі 13 707,54 грн.; стягувач Головне управління Державної фіскальної служби України у Київській області (а.с. 6); копія виконавчого документа з відповідною вимогою додано до подання (а.с. 7, 8). Надалі розмір боргу уточнено та за станом на 10.05.2019 р. вже складає 23 416,54 грн. (а.с. 9).

Зазначеного дня 19.02.2019 р. старшим державним виконавцем вжито передбачених законом заходів, спрямованих на забезпечення примусового виконання згаданого боргового зобов`язання, у тому числі боржникові направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик з`явитися до державного виконавця 04.03.2019 р. (а.с. 10), а також було винесено постанови про арешт майна боржника (а.с. 11), про арешт коштів боржника у банківських установах (а.с. 12, 13, 23), зроблено запити до відповідних органів (а.с. 18-19), державних реєстрів (а.с. 24-30).

Боржник ОСОБА_3 поштові відправлення державного виконавця не отримав, перше повернулося без вручення з поміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштою відправлення» (а.с. 16), інше з відміткою «не проживає» (а.с. 17).

Згідно з копією акту старшого державного виконавця Пігулевської К.М. від 10.10.2019 р. нею у присутності начальника Володарської Державної податкової інспекції Білоцерківського управління Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області та двох відповідальних посадових осіб Управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснено виїзд за наявною в матеріалах виконавчого провадження адресою місця проживання боржника ОСОБА_2 та встановлено, що за цією адресою мешкають його батько і сестра, але він сам близько 1,5 року відсутній, місце його перебування невідоме (а.с. 21).

За даними Володарського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 10.09.2019 р. № 3227-15 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий органом 3220 від 03.10.2016 р., який є дійсним до 03.10.2026 р. (а.с. 20).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з міжнародними правовими актами кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території; кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною; на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права).

За приписами частин першої, третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування;фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», положеннями якого передбачено можливість тимчасового обмеження права громадянина України у виїзді з України у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань.

Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом; ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця; суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

При цьому згідно з частиною третьою статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Право державного виконавця звертатися до суду під час здійснення виконавчого провадження за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, закріплено також пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги до подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника визначені у розділі XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2832/5, з подальшими змінами).

Судом також взято до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (лист Верховного Суду України від 01.02.2013 р.) та узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах (витяг з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 р.), згідно з якими суди, розглядаючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, враховують, що обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства.

Крім того, за роз`ясненнями, наданими Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у названих вище узагальненнях судової практики, суди повинні правильно визначати факт ухилення боржника від виконання рішення суду. Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, встановлені судом обставини і досліджені докази під час розгляду справи за поданням старшого державного виконавця Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , свідчать, що державним виконавцем не надано суду доказів і обґрунтування того, що боржник не просто має невиконані ним зобов`язання, а саме ухиляється від виконання своїх зобов`язань, тобто що він вчиняє саме свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини.

На переконання суду, саме по собі факт невиконання ОСОБА_4 самостійно зобов`язань у виконавчому провадженні№ 58421639 не може свідчити про його ухилення від покладених на нього в даному виконавчому провадженні обов`язків. Тому суд вважає, що на момент звернення до суду із зазначеним поданням факт ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань не відбувся.

Наведений висновок суду підтверджено встановленою судом відсутністю належного повідомлення боржника ОСОБА_2 про наявність щодо нього виконавчого провадження, постанову про відкриття якого, а так само викликів державного виконавця він не отримував, в розшук не оголошувався.

При цьому державним виконавцем не було здійснено запиту до відповідного органу реєстрації з метою встановлення та/або підтвердження адреси місця проживання боржника, що державним виконавцем стверджено також і в судовому засіданні.

Тому суд бере до уваги, що офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції ведеться з особою за адресою зареєстрованого місця проживання (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207); органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

За загальними правилами щодо доказування в цивільному судочинстві, визначеними статтями 76, 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні гарантії закріплено нормою частини третьої статті 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення (в даному випадку в ухиленні від виконання зобов`язань боржником) не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях.

Враховуючи усе наведене, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення подання старшого державного виконавця Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 3, 258-261, 272, 273, 441, 351-355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Копію цієї ухвали суду направити до Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, а в разі подання такої скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко