Справа № 652/711/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дамчук О.О.,

при секретарі Миценко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Високопілля скаргу ОСОБА_1 на дії Високопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою дії державного виконавця Високопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо розрахунку заборгованості аліментів за виконавчим листом № 652/711/14-ц від 21.14.2014 року, виданого Високопільським районним судом Херсонської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів стягуваних з нього за виконавчим листом з ? частини на ? частину, оскільки двом із чотирьох дітей виповнилось 18 років та вони є повнолітніми.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена своєчасно та належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не надала.

Державний виконавець Високопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити в його відсутність та відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вислухавши скаржника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, виходячи зі наступного.

Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними (див. ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК). При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 аліменти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК.

Конкретна частка заробітку (доходу) матері, батька (платника аліментів), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у кожному конкретному випадку визначається лише судом. Суд може присудити одній дитині аліменти у будь-якій частці, наприклад, 1/5; 1/10; 1/20; 2/20 від заробітку (доходу) з врахуванням обставин, визначених ст. 182 СК. За таких законодавчих правил нині предметом доказування у справі про стягнення аліментів є розмір частки, вимогу про стягнення якого ставить позивач.

Ч. 2 статті 183 СК України спрямована на забезпечення надійного захисту права дітей на утримання їх батьками. Зокрема, передбачено, що у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Таким чином, закон встановлює та гарантує, що частки усіх дітей, на яких судом стягуються аліменти, у єдиній загальній частці від заробітку (доходу) того з батьків, на кого покладається обов`язок сплачувати аліменти, що визначається судом, є рівними. Причому таке правило діє лише до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Після досягнення найстаршою дитиною повноліття, матір або батько, той, з яким проживають інші діти платника аліментів, на яких також стягуються аліменти, має право звернутися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на цих дітей. У даному випадку мова може йти про збільшення розміру аліментів у зв`язку із зменшенням кількості дітей, на утримання яких було визначено єдину, загальну частку від заробітку платника аліментів.

В іншому випадку коментована норма у ч. 3 передбачає, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, у цьому випадку також діє правило про рівність часток усіх дітей, на яких сплачуються аліменти, у єдиній загальній частці від заробітку (доходу) того з батьків, на кого за рішенням суду покладено обов`язок сплачувати аліменти.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відноин щодо примусового виконання судових рішень.

Частиною першою ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів винесене судове рішення, яким позов задоволено та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання чотирьох неповнолітніх дітей стягнуто аліменти в розмірі ? усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2014 року до повноліття дітей.

14.06.2019 року начальником відділу Високопільського районного відділу ДВС ГТУЮ в Херсонський області по виконавчому провадженню з виконання вищезазначеного рішення суду № ВП 45656646 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки встановлено, що боржник нещодавно влаштувався на роботу до ТОВ «ЕСК».

Однак скаржником оспорюється розмір стягнення аліментів, здійснений державним виконавцем під час примусового виконання рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 10.11.2014 року.

Разом з тим, оцінюючи положення ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України, що після досягнення найстаршою дитиною повноліття, матір або батько, той, з яким проживають інші діти платника аліментів, на яких також стягуються аліменти, має право звернутися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на цих дітей.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 оспорюючи розмір заборгованості за аліментами обрав не вірний спосіб захисту своїх прав, оскільки в такому спорі має бути подано відповідний позов в порядку, встановленому ЦПК України, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258-261, 268, 353, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Високопільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відмовити за необґрунтованістю.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі постановлення Ухвали без участі особи, яка її оскаржує, або якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини Ухвали суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання повної копії Ухвали суду.

Суддя О.О. Дамчук