ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-2864/02

Провадження № 22-ц/818/3073/19

24 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Бровченка І.О.

суддів: Колтунової А.І., Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 , Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року в складі судді Ульяніч І.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа від 30 квітня 2002 року по справі № 2-2864/02 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів.

В обґрунтування поданої заяви посилалась на довідку про втрату виконавчого листа.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа № 2-2864/02 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно.

04 травня 2019 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку на зазначене судове рішення подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає ухвалу незаконною, оскільки заява по формі і змісту не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Заява подається стягувачем, якщо ж оригінал виконавчого документа втрачено державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження, то останній повинен звернутись до суду з поданням про видачу дублікату втраченого виконавчого документа.

В даному випадку із заявою про видачу дубліката виконавчого листа звернувся не державний виконавець, а стягувач, який вже отримувала такий дублікат у 2007 році. Повторна видача дублікату виконавчого листа законодавством не передбачена. У стягувача є обов`язок щодо сплати судового збору, який звертається із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, який становить 48 грн, судовий збір ОСОБА_1 не сплачений.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 липня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зупинено дію ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год. 50 хв. 23 липня 2019 року.

22 липня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року - без змін.

22 липня 2019 року подала до суду заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, необхідні для розгляду справи та підготовки для її розгляду в Харківському апеляційному суді в сумі 19 грн 60 коп.

Вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та такою, що постановлена судом при дотриманні норм матеріального та процесуального права. Посилається на практику Європейського суду з прав людини, ст. 55 Конституції України, ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує на те, що відповідач хоче уникнути стягнення аліментів та боргу.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист втрачено та стягувач звернувся із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню як така, що ґрунтується на вимогах закону.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2002 року стягнуто з ОСОБА_2 , уродженця міста Харкова, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2002 року і до його повноліття.

Згідно супровідного листа від 30 квітня 2002 року, на адресу ВДВС УЮ Фрунзенського району м. Харкова надіслано виконавчі листи про стягнення аліментів та держмита з ОСОБА_2 для виконання.

Відповідно до довідки начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Здоровко О.І. від 13 лютого 2019 року № 14.1/345257, виконавчий лист, виданий 30 квітня 2002 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, починаючи з 10 квітня 2002 року, втрачено при примусовому виконанні.

Отже, судовим розглядом встановлено, що вищевказаний виконавчий лист втрачено.

ОСОБА_1 звернулась до суду про видачу дубліката виконавчого листа 26 лютого 2019 року.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Пунктом 17.4) Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Таким чином, відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до довідки начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Здоровко О.І. від 13 лютого 2019 року № 14.1/345257, виконавчий лист, виданий 30 квітня 2002 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, починаючи з 10 квітня 2002 року, втрачено при примусовому виконанні.

Встановивши, що видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати, та врахувавши, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання на час звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу дублікату виконавчого листа до суду не сплив, що не може створювати заявнику перешкод в отриманні виплат, які присуджені їй судовим рішенням, які не є стягнутими з боржника, суд обґрунтовано задовольнив заяву про видачу дублікату виконавчого листа.

Cтосовно доводів апеляційної скарги суд зазначає, що цивільним процесуальним законодавством визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, водночас, окремо спеціальних вимог до форми та змісту заяви про видачу дубліката виконавчого документу законодавством не встановлено.

Звертаючись із заявою про видачу дубліката виконавчого документу у зв`язку з його втратою заявник надала доказ на підтвердження викладених в заяві доводів, додавши до заяви довідку про втрату виконавчого документа.

Стосовно сплати судового збору, то судові витрати у справах про стягнення аліментів компенсуються за рахунок держави, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у квітні 2002 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Листом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2004 року до виконавчої Фрунзенського району направлено виконавчі листи про стягнення аліментів та державного мита з ОСОБА_2 для виконання.

Відповідно до п. 5 ст. 4 Декрету Кабінету міністрів України «Про державне мито», чинного на час звернення до суду з позовом, від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами про стягнення аліментів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ОСОБА_1 звернулась до суду про видачу дубліката виконавчого листа 26 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із заявою, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апелянт також посилається на те, що ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа вже отримувала у 2007 року, однак докази на підтвердження того, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання та перебуває на виконанні в Державній виконавчій службі в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд, встановивши, що виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває, виконавчий лист втрачено при примусовому виконанні, а не з вини стягувача, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого листа.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Судовим розглядом підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Пункту 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» не містить вимог про обв`язкове повідомлення учасників справи про час та дату засідання суду. Вимоги про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, розгляд яких відповідно до вимог ст. 433 ЦПК України здійснюється з обов`язковим повідомленням учасників справи, не були предметом розгляду судом першої інстанції. З урахуванням зазначеного, колегія суддів не знаходить обов`язкових підстав для скасування судового рішення. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 лише посилається, що не був повідомлений про час та дату розгляду справи, але на цій підставі не просить скасувати судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції постановлена ухвала з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

22 липня 2019 року подала до суду заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, необхідні для розгляду справи та підготовки для її розгляду в Харківському апеляційному суді в сумі 19 грн 60 коп.

В заяві зазначила, що нею був направлений відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року, за що нею було сплачено 19 грн 60 коп, що підтверджується копією фіскального чеку від 21 липня 2019 року.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 19 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 19 грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова