ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7067/19 Справа № 216/6000/17 Суддя у 1-й інстанції - Бондарєв О.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року, яке постановлено суддею Бондарєвою О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Виконком Центрально Міської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що починаючи з 28.07.2005 року вона постійно проживає у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні 5/6 частин належить на праві власності її сину ОСОБА_3 , а 1/6 частина належить на праві власності ОСОБА_2 , яка до вселення позивача проживала там та вела господарство. Однак, з 2005 року відповідач виїхала з будинку та з того часу не з`являлася, не утримувала та не цікавилася частиною свого домоволодіння. Протягом всього часу відсутності ОСОБА_2 , позивач несе витрати з утримання будівель, що складають частину відповідача у домоволодінні, щоб не допустити їх аварійного стану та відкрито користується ними. Належним чином оформити право власності на належну відповідачу 1/6 частину домоволодіння вона не має змоги, оскільки стосунків вони не підтримують та місцезнаходження відповідача не відоме. Добросовісність та відкритість володіння об`єктами, що складають належну відповідачу 1/6 частину домоволодіння підтверджується тим, що позивач користується вищезазначеним нерухомим майном більше десяти років і не приховує зазначений факт ні від своїх сусідів, ні від квартального уповноваженого. За весь час її проживання жодна інша особа не заявила вимог щодо вказаного нерухомого майна. У зв`язку з вищевикладеним позивач вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про володіння та користування позивачем спірним майном з волі власників, не відповідає дійсності та не ґрунтується на обставинах справи.

Окрім того, вважає, що нею було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивач більше 10 років користується нерухомим майном, не приховує зазначеного факту від своїх сусідів, за весь час протягом якого вона володіє спірним домоволодінням, жодна особа не заявляла вимог щодо нерухомого майна та місце знаходження відповідача позивачу не відомо.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, третю особу ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім`я: ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19.09.1995 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-4658 1/6 частка; ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 11.12.1998 року ОСОБА_4 , нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 2587 5/6 часток (а.с. 69).

Згідно з Акту від 02 липня 2017 року складеного мешканцями АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 з 2005 року не проживає в домоволодінні за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 та з того ж часу вказане домоволодіння використовується одноосібно ОСОБА_1 (а.с. 5)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивач, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та виходив з того, що позивач була освідчена, що 1/6 частина спірного домоволодіння належить на право власності ОСОБА_2 , а право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і яка завжди знала, хто є власником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об"єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона постійно проживала в 1/6 частині домоволодіння, що належить на право власності ОСОБА_2 , відкрито і безперешкодно користувалася нею на протязі 10 років, і не приховує зазначений факт ні від своїх сусідів, ні від квартального уповноваженого. За весь час її проживання жодна інша особа не заявила вимог щодо вказаного нерухомого майна.

Враховуючи, що підставою заявлених позовних вимог про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння була набувальна давність, та позивач була обізнана, що спірна 1/6 частина домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_2 , тобто знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, про те, що позивач не є добросовісним набувачем, та підстав, з якими закон пов`язує визнання права власності в порядку ст. 344 ЦК України, немає.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що висновки суду про володіння та користування позивачем спірним майном з волі власників, не відповідає дійсності та не ґрунтується на обставинах справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням на власний розсуд, та не спростують висновків суду першої інстанції і не є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що нею було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивач була обізнана, що 1/6 частина домоволодіння належить на право власності ОСОБА_2 , а тому дія статті 344 ЦК України не поширюється на дані правовідносини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору виконав вимоги ст. 89, ст. 264 ЦПК України та у відповідності до зазначених норм дав належну оцінку встановленим обставинам і дослідженим доказам, висновки суду обґрунтовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення ЦентральноМіського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: