АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року

м. Чернівці

Справа № 713/576/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіна Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.Бі.Ай»

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом.

Просили:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» (далі ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай») на користь ОСОБА_1 49 000 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 51 970 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та франшизу в розмірі 1 000 гривень;

- стягнути з ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь ОСОБА_5 5 190 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилаються на те, що 30 березня 2016 року в селі Іспас Вижницького району Чернівецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Мазда 626», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Проведеним досудовим розслідуванням та судовим розглядом по кримінальному провадженню було встановлено вину обох водіїв-учасників даної дорожньо-транспортної пригоди. Визначаючи вину учасників вказаної дорожньо-транспортної пригоди суд не врахував практику розгляду справ з аналогічними обставинами та прийшов до помилкового висновку про наявність вини позивачів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було повністю знищено автомобіль позивача марки «Мазда 626», номерний знак НОМЕР_2 . Вартість матеріальних збитків завданих позивачу ОСОБА_1 складає 101 970 гривень. Транспортний засіб марки «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 був застрахований в ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай». Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50 000 гривень, а за шкоду заподіяну здоров`ю 100 000 гривень, розмір фрашизи 1 000 гривень.

Позивачу ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної було завдано майнову та моральну шкоду. Майнова шкода полягає у понесених витратах пов`язаних з лікуванням за період з 30 травня по 11 квітня 2016 року. Моральна шкода полягає у фізичному болю, моральних переживаннях та душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2019 року в позові ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 49 000 гривень відмовлено.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 51 970 гривень та 1000 гривень франшизи відмовлено.

В позові ОСОБА_5 до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 5 190 гривень 15 копійок відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 гривень.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачі в передбачений законом строк із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» не звертались, хоча мали таку можливість, а отже не скористалися своїм правом на отримання страхового відшкодування.

Суд вважав аргумент про те, що автомобіль позивача було повністю знищено виключно внаслідок винних дій ОСОБА_3 необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами.

Також суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині розміру завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків.

Визначаючи розмір спричиненої ОСОБА_5 моральної шкоди, суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Позивачу ОСОБА_5 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в понесенні незапланованих матеріальних витрат, що завдавало йому незручності у повсякденному житті, призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусиль з метою відновлення порушених прав, організації свого життя, у зв`язку з чим був порушений нормальний порядок та спосіб його життя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що на відшкодування спричиненої моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_6 необхідно стягнути завдану моральну шкоду в сумі 20 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення майнової шкоди з ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» в сумі 49 000 гривень, стягнення з відповідача ОСОБА_3 майнової шкоди в сумі 51 970 гривень та франшизи в сумі 1 000 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині, яка оскаржується, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власник інтересів його використовує. Враховуючи відсутність судового рішення, яким визначено вина учасників дорожньо-транспортної пригоди та спливу строку позовної давності позивач обрав на свій власний розсуд судовий захист свої прав, які на його думку, порушені відповідачами.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до судової практики Верховного Суду шкода, заподіяна майну позивача має відшкодовуватися страховою компанією в межах страхових сум та винною особою у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування такої шкоди.

Позивачем був пропущений річний строк для звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із відсутністю вироку суду, яким встановлювалася вина ОСОБА_7

Розмір майнової шкоди завданої позивачу ОСОБА_1 підтверджений належними та допустимими доказами. Відповідачі не надали суду жодного доказу на спростування такого розміру майнової шкоди.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, яка оскаржується, залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції, в частині яка оскаржується, є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

30 березня 2016 року в селі Іспас Вижницького району Чернівецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Мазда 626», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди вищевказані автомобілі зазнали пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ»» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6058089 від 15 лютого 2015 року (а.с.28 т.1).

31 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» з повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 березня 2016 року (а.с.77 т.1).

1 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» з повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 березня 2016 року (а.с.76 т.1).

З аварійного сертифікату з оцінки транспортного засобу №2078 від 13 червня 2016 року вбачається, що відновлювальний ремонт автомобіля марки Мазда 626, номерний знак НОМЕР_2 , є економічно недоцільним з економічної точки зору. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Мазда 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 71 330 гривень (а.с.78-80 т.1).

З свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 1 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_8 змінив свої прізвище на ОСОБА_5 (а.с.31 т.1).

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частиною 1 КК України та призначено покарання, у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частиною 1 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.87-93 т.1).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за частиною 1 статті 286 КК України скасовано.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.115-120 т.1).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Мазда 626, номерний знак НОМЕР_2 , від 7 лютого 2019 року №14/19 вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля марки Мазда 626, 1998 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 30 березня 2016 року в цінах на час проведення даного дослідження становить 101 970 гривень (а.с.9-13 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

В статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2014 року №4 з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до частини 1 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Відмовляючи в позові про відшкодування майнової шкоди відповідачем ОСОБА_3 , суд першої інстанції не врахував наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , 30 березня 2016 року близько 06 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту в селі Іспас, Вижницького району Чернівецької області, під`їхав до будинку, де проживає його знайома ОСОБА_9 , який розташований по вулиці Головна в селі Іспас Вижницького району Чернівецької області. В подальшому, ОСОБА_3 , знаходячись за кермом транспортного засобу марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи на правому узбіччі дороги в напрямку міста Вижниця, нехтуючи вимогами пункту 10.1 ПДР, перед початком руху, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, грубо ігноруючи при цьому вимоги суцільної горизонтальної розмітки 1.1 ПДР, перетинати яку забороняється, почав виконувати маневр по розвороту свого транспортного засобу, виїхавши при цьому на проїжджу частину дороги та не врахувавши дорожньої обстановки допустив зіткнення свого транспортного засобу із транспортним засобом марки «Мазда 626», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який в цей час рухався по правій смузі свого руху в напрямку міста Вижниця.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 1.1, 10.1 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 , 30 березня 2016 року близько 06 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Мазда 626», номерний знак НОМЕР_2 , в салоні якого на той час перебував пасажир ОСОБА_10 , рухаючись по дорозі загального користування сполученням Чернівці-Вашківці-Вижниця, в межах населеного пункту села Іспас Вижницького району Чернівецької області, порушуючи правила дорожнього руху, із перевищенням швидкості понад 60 км/год. по вулиці Головній зі сторони міста Вашківці в напрямку міста Вижниця, на відстані 200-300 метрів на правому узбіччі дороги побачив транспортний засіб марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 . Наближаючись до зазначеного транспортного засобу на відстані приблизно 30-40 метрів, побачивши виїзд автомобіля марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , із узбіччя дороги на дорогу по якій рухався ОСОБА_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, маючи реальну можливість зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив всіх необхідних дій, передбачених пунктом 12.3 ПДР, чим допустив зіткнення із автомобілем марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 .

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_1 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху.

Проте із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що такий характер дій ОСОБА_1 був викликаний діями іншого учасника дорожнього руху ОСОБА_3 , який, виконуючи маневр по розвороту свого транспортного засобу, в порушення вимог пункту 10.1 ПДР, не пересвідчився у безпеці виконання такого маневру та допустив зіткнення свого транспортного засобу із транспортним засобом марки «Мазда 626», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 на смузі зустрічного руху.

Із поєднання та оцінки зазначених обставин у сукупності вбачається, що в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , перший, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху, створивши небезпеку для другого, мав більше можливостей уникнути зіткнення, вчасно зупинивши свій автомобіль. Проте ОСОБА_3 цього не зробив. Він розпочав і продовжував маневрувати автомобілем, не переконавшись у безпечності руху як на початку руху, так і під час руху.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що ступінь вини відповідача ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди складає 60 відсотків, а позивача ОСОБА_1 40 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай»» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6058089 від 15 лютого 2015 року, умовами якого встановлено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50 000 гривень, за шкоду заподіяну здоров`ю становить 100 000 гривень, розмір франшизи становить 1 000 гривень.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (пункт 36.6 статті 36 вказаного Закону)

Приймаючи до уваги те, що вартість матеріальних збитків завданих позивачу ОСОБА_1 як власнику пошкодженого автомобіля Мазда 626 згідно звіту про оцінку від 7 лютого 2019 року №14/19 складає 101 970 гривень, а розмір страхового відшкодування, яке підлягало виплаті ОСОБА_1 у разі його звернення в передбачений законом строк із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» становило 49 000 гривень, позивач мав право звернутись до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої його майну, у розмірі 52 970 гривень, яка становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням з урахуванням франшизи, яка також повинна відшкодуватися особою, яка завдала шкоду.

Враховуючи ступінь вини ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд вважає, що з нього підлягає стягненню шкода завдана майну позивача ОСОБА_1 в сумі, що становить 60 відсотків від завданих збитків. З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 майнову шкоду на загальну суму 52 970 гривень. Враховуючи наведене, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 31 782 гривні в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що становить 60 відсотків від суми 52 970 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів щодо визначення розміру шкоди, заподіяної позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 на підтвердження розміру заподіяної йому шкоди надав звіт про оцінку від 07 лютого 2019 року № 14/19.

Відповідачі, в свою чергу, не надали доказів на спростування висновків вищевказаного звіту.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 щодо незаконності судового рішення в частині стягнення з нього моральної шкоди, оскільки апеляційна скарга на судове рішення у вказаній частині не подавалася.

Щодо вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 49 000 гривень, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині, виходячи з наступного .

Згідно статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/52983/16-ц (№ 14-310цс18).

Встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а вперше пред`явив вимоги до страхової компанії, звернувшись до суду із позовом у квітні 2019 року.

Жодних доказів, які б підтверджували факт звернення позивача до ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» з заявою про виплату страхового відшкодування, позивачем суду не надано.

Посилання заявника на те, що ним був пропущений річний строк для звернення до страхової компанії із заявою про виплату такого відшкодування у зв`язку із відсутністю вироку суду, яким встановлювалася вина ОСОБА_7 , є необґрунтованим, оскільки у випадку заявлення вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого, строк у відповідності до положень статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обчислюється з моменту настання події, а не з дати ухвалення вироку.

Такий висновок апеляційного суду також узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 542/1526/15-ц.

Отже, встановивши, що позивач ОСОБА_1 в передбачений законом строк із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» не звертався, хоча мав таку можливість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «Ю.Бі.АЙ» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 49 000 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 31 782 гривні в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2019 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2019 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 31 782 (тридцять одну тисячу сімсот вісімдесят дві) гривні в рахунок відшкодування шкоди.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2019 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 09 жовтня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна