ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 209/1017/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Неймак М.В., за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

Встановив:

24.05.2019 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, із ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.04.2019 про направлення справи для розгляду за підсудністю.

В своїй заяві позивач посилається на те, що ним м було надано відповідачці ОСОБА_2 позику - грошові кошти в розмірі 72500,00 грн. на строк до 28.08.2016, про що відповідач в той же день написала відповідну розписку.

До сьогоднішнього дня відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання, а тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом та просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 72500,00 грн., інфляційні збитки за період з вересня 2016 року по лютий 2019 року, які складають 26209,31 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 987,09 грн.

З урахуванням положень ч.3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О.

20.06.2019 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

20.08.2019 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дійсно з позивачем у неї мали місце позикові відносини та вона брала у нього гроші в позику. Дійсно, 28.07.2016 вона підписала боргову розписку, але гроші в день її складення вона не отримувала, хоча мала борги перед позивачем, які не мала можливості повертати через припинення підприємницької діяльності. Вважає, що всі відсотки та інфляційні витрати вже повернула позивачеві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Судом встановлено насутпне:

Згідно розписки від 28 липня 2016 року, оригінал якої був досліджений судом, ОСОБА_3 надала розписку ОСОБА_1 в тому, що вона отримала він ОСОБА_1 в борг гроші 72 500. Зобов`язується повернути борг до в повному обсязі до 28.08.2016.

Факт складення даної розписки відповідачем не заперечується.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України в своїй постанові від 18.09.2013 в справі №6-63цс13 зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ІІК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, -телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, ікщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається божником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від встановлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, враховуючи положення зазначених вище статей Цивільного кодексу України та роз`яснення Верховного Суду України, наведені в постанові від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, розписка, яка написана ОСОБА_2 , за своєю правовою природою є договором позики, так як містить всі істотні умови договору позики, щодо яких сторонами була досягнена згода, а саме розмір грошової суми, яка передається, строк повернення позики, сторони зобов`язання та особистий підпис позичальника.

Пунктом першим частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами етапі 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина друга статті 545 ЦК України визначає, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Відповідач ОСОБА_2 своє зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 боргу не виконала, грошові кошти отримані в борг не повернула, а тому зобов`язання не є припиненим та підлягає виконанню шляхом стягнення суми позики у розмірі 72 500 грн.

Крім того, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено в договорі позики від 28.07.2016 ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 взяті в борг грошові кошти не пізні 28.08.2016, однак вказаний обов`язок, так і не виконала. А тому, з вересня 2016 року у позивача існує право вимоги щодо інфляційних за час прострочення сплати боргу.

Індекс інфляції за період з вересня 2016 року по лютий 2019 року становить:

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
вересень місяць 2016101.8
жовтень місяць 2016102.8
листопад місяць 2016101.8
грудень місяць 2016100.9
січень місяць 2017101.1
лютий місяць 2017101.0
березень місяць 2017101.8
квітень місяць 2017100.9
травень місяць 2017101.3
червень місяць 2017101.6
липень місяць 2017100.2
серпень місяць 201799.9
вересень місяць 2017102.0
жовтень місяць 2017101.2
листопад місяць 2017100.9
грудень місяць 2017101.0
січень місяць 2018101.5
лютий місяць 2018100.9
березень місяць 2018101.1
квітень місяць 2018100.8
травень місяць 2018100.0
червень місяць 2018100.0
липень місяць 201899.3
серпень місяць 2018100.0
вересень місяць 2018101.9
жовтень місяць 2018101.7
листопад місяць 2018101.4
грудень місяць 2018100.8
січень місяць 2019101.0
лютий місяць 2019100.5

За даними індексами інфляції, інфляційне збільшення боргу становить 26 209,31 грн.

Жодних вимог про оскарження дійсності договору позики, чи невідповідності обрахованого позивачем інфляційного збільшення боргу, відповідачем не заявлено.

До тверджень відповідача, що грошових коштів за вказаною розпискою вона не отримувала, чи повернення нею інфляційного збільшення боргу суд відноситься критично, оскільки вони не доведені жодними належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суму боргу за розпискою від 28.07.2016 в розмірі 72500,00 грн., інфляційні витрати за період з вересня 2016 року по лютий 2019 року, які складають 26209,31 грн., а всього 98709,31 та необхідність їх задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у розмірі 987,10 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Баглійським РВ, 2503.1997) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІНН: НОМЕР_2 ) суму боргу за розпискою від 28 липня 2016 року в розмірі 72500,00 грн. та інфляційні витрати за період з вересня 2016 року по лютий 2019 року, які складають 26209,31 грн., а всього 98709,31 (дев`яносто вісім тисяч сімсот дев`ять грн. 31 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 987,10 грн. (дев`ятсот вісімдесят сім грн. 10 коп.)

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 07 жовтня 2019 року.

Суддя: В. О. Говоруха