Справа № 127/9716/19
Провадження № 22-ц/801/1958/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуСправа № 127/9716/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Копаничук С.Г.,

Суддів: Міхасішина І.В., Денишенко Т.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду від 10.06.2019 року, постановлене під головуванням судді Бойка В.М. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В с т а н о в и в :

04.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказала, що 26.04.2017 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 . Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2019 року шлюб було розірвано. Зазначила, що дитина проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні, батько добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає. У зв`язку з тим, що відповідач офіційно непрацевлаштований, проте має неофіційний дохід, просила суд стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду до досягнення ОСОБА_3 , повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду від 10.06.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 1100 грн., але не менше50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Вказала, що судом не було враховано ті обставини, що відповідач має значний дохід, який не декларує, на підтвердження чого надала роздруківки з соціальних мереж та зазначила, що останній має у користуванні транспортний засіб марки BMW модель Х6, орієнтовна вартість якого на ринку України становить від 37000 до 70000 доларів США. Вважає, що зазначене підтверджує спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному нею у позові.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Статтями 77,78 ЦПК України передбачено, що належними і допустимими є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Судом встановлено, що 26.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2019 року шлюб було розірвано. Згідно довідки, виданої квартальним комітетом мікрорайону «Сабарів» Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниця від 01.04.2019 року, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.7). Згідно інформації Хмільницького управління ГУ ДФС у Вінницькій обл. про доходи ОСОБА_2 у ОСОБА_2 з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року доходи відсутні.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі 1100 грн. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.04.2019р. і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що в зв`язку з наявністю доказів відсутності доходів у відповідача за період часу з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, стягнення в такому розмірі буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Постановляючи рішення у справі, суд вірно встановив обставини справи ,які перевірив доказами, оціненими відповідно до ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом високого доходу та забезпеченості майнового стану відповідача є лише припущеннями позивачки, так як не підтверджуються достатніми, допустимими та достовірними доказами.

Посилання заявника апеляційної скарги на роздруківки з соціальних мереж як докази забезпеченості відповідача і його можливості сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. є безпідставним, оскільки надані копії фотокарток не відповідають вимогам ст. ст. 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності і достатності доказів.

В цілому, доводи апеляційної скарги є тотожними доводам позовної заяви, що були розглянуті в повній мірі судом першої інстанції, та не свідчать про незаконність рішення суду, не впливають на правильність оскаржуваного рішення суду, а тому скарга підлягає залишенню без задоволення ,а рішення суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права чи неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Вінницького міського суду від 10.06.2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді: /підпис/ Міхасішин І.В.

/підпис/ Денишенко Т.О.

Згідно з оригіналом

Суддя : С.Г. Копаничук