ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/3473/18

провадження № 22-ц/818/4431/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

Учасники справи:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»»,

Відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та пені за невиконання зобов`язання,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», в особі представника Швадченко Андрія Романовича, на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 травня 2019 року, ухвалене суддею Цвірюк Д.В., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Представник Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» звернувся до суді із вказаною позовною

заявою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.11.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений кредитний договір № Ф2204/11-07, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30 000,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 17.01.2018 року загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 20565,15 грн. з яких: 13999,80 грн. неповернута сума кредиту; 3384,10 грн. прострочені відсотки; 3181,25 грн. пеня нарахована за період з 17.01.2017 року по 17.01.2018 року. Позивачем також зазначено, що у зв`язку із тим, що свій примірник кредитного договору було втрачено, факт надання кредитних коштів відповідачу та факт виникнення заборгованості підтверджується наступними документами: довідкою про стан заборгованості та укладення договору овердрафту №Ф2204/1107; випискою про рух кошів відповідача за період з 06.11.2007 року по 17.01.2017 року; копією договору №2630/01/232/980 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам з додатками; копією заяви про відкриття поточного рахунку; копією картки із зразками підписів; копією договору №2630/07/2084806 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам.

У зв`язку із чим просив стягнути заборгованості за кредитним договором та пеню за невиконання зобов`язання у розмірі 20 565,15 грн., а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних правовідносин, укладення договору на певних умовах та обставин щодо неналежного виконання зобов`язань з боку відповідача.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Кредобанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, судом неповно, не всебічно та не об`єктивно досліджено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції припустився помилки, зазначивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору. Вказує, що докази, які знаходяться в матеріалах справи окремо та в сукупності дають змогу встановити факт укладання кредитного договору № Ф2204/11-07 від 06.11.2007 року, факт надання кредитних коштів ОСОБА_1 , факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за Договором.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «КРЕДОБАНК» посилалось на те, що 06.11.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений кредитний договір № Ф2204/11-07, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходи з того, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та пені за невиконання зобов`язання.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування своїх вимог позивач надає довідку про стан заборгованості та укладення договору овердрафту №Ф2204/1107; виписку про рух кошів за період з 06.11.2007 року по 17.01.2017 року; копію договору №2630/01/232/980 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам з додатками; копію заяви про відкриття поточного рахунку; копію картки із зразками підписів; копію договору №2630/07/2084806 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані документи не є доказом укладення між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» кредитного договору № Ф2204/11-07, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30 000,00 грн.

З меморіального ордеру № 405185 від 06 листопада 2007 року вбачається, що у зазначеному документі ОСОБА_1 вказана платником, а не отримувачем коштів, в той час, як отримувачем коштів вказана Харківська філія ВАТ «КредоБанк».

Меморіальний ордер та заява на видачу готівки (том 1,а.с 100,102) не містять підпису ОСОБА_1

Договір № №2630/01/232/980 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам був укладений між ВАТ «КредоБанк» та ОСОБА_1 17.05.2010 року, тобто після дати, з якою позивач пов`язує отримання відповідачем кредитних коштів.

Виписка по рахункам про рух коштів не містить жодних даних про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів. Із зазначеної виписки вбачається, що ОСОБА_1 періодично, протягом 06.11.2007 року по 30.06.2010 року сплачувала на рахунок Банку грошові кошти, які обліковані як повернення та оплата процентів по траншу «кл.кр,сд № Ф2204/1107».

Між тим, факт сплати ОСОБА_1 коштів на рахунок Банку, розрахунок, наданий позивачем не є беззаперечним доказом того, що відповідач має невиконані зобов`язання перед позивачем.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується судова колегія відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (статті 77, 89 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, та не спростовують висновків судів першої інстанцій.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд надав неправильну оцінку доказам, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки судів щодо недоведеності позовних вимог вони не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», в особі представника Швадченко Андрія Романовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна