Справа № 349/389/19
Провадження № 2/349/199/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 жовтня 2019 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Лошак О. О.,

з участю cекретарів судового засідання Сірко І. В., Мартиновської І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Олексюк Л.В.

представник відповідачки адвокат Шидзінський І.В.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 5 946,00 грн. (п`яти тисяч дев`ятсот сорока шести гривень) майнової шкоди.

В обгрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 - колишня дружина ОСОБА_1 , яка проживає в одному будинку з позивачем, на початку липня 2011 року без його згоди зруйнувала гараж в якому знаходилось належне йому майно: сталеві диски, труби, запчастини до автомобіля. 28 березня 2014 року ОСОБА_2 вчинила аналогічне правопорушення - невідомі особи за вказівкою ОСОБА_2 вивезли його автозапчастини до автомашини М-20, які знаходилися в його гаражі.

У зв`язку з цим за заявою ОСОБА_1 було проведено досудове росзлідування під час якого встановлено факт завдання ОСОБА_1 шкоди в розмірі 5 946,00 грн., з них: 3 946,00 грн. - вартість запчастин до автомобіля ГАЗ-21; 2000,00 грн. - вартість сталевих труб та дисків. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 на підставі ст. 1166 ЦК України зобов`язана відшкодувати завдану йому шкоду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Олексюк Л.В. позовні вимоги підтримали повністю. Позивач пояснив, що відповідачка по справі ОСОБА_2 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі протягом тривалого часу здійснює протиправні дії щодо належного йому майна. В 2011 році зруйнувала гаражне приміщення. 28 березня 2014 року біля 18 год. до їх домоволодіння під`їхав вантажний мікроавтобус білого кольору № НОМЕР_1 . За вказівкою ОСОБА_3 у цей бус невідомими йому особами було завантажено його автозапчастини до автомобіля М-20. На його зауваження ОСОБА_2 та невідомі йому особи не реагували. Вартість автозапчастин становить 3946 гривень, вартість металевих та сталевих труб і дисків становить 2000 грн. Просив позовні вимоги задовольнити. Стягнути з відповідачки заподіяні йому матеріальні збитки на суму 5946 гривень та судові витрати по справі - судовий збір та витрати на правову допомогу.

Відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідачки, адвокат Шидзінський І.В. у судовому засіданні позову не визнали зовсім. ОСОБА_2 у судовому засіданні 27 червня 2019 року пояснила, що жодного майна ОСОБА_1 , зокрема запчастин до автомобіля, труб чи дисків, які налажали позивачу, не здавала на металобрухт. Нею було здано непотрібні старі металеві речі, які вже були непридатні до використання - старі відра, кришки, інший металевий непотріб. Гараж, як його називає позивач, є спорудою, що вже непридатна для зберігання будь-яких цінних речей, це конструкція без даху та стін. Потрібні речі взагалі неможливо було б зберігати в такому приміщенні за їх наявності у позивача. Просила в позові відмовити, продовжувати слухання справи без її участі, оскільки виїжджає за межі України, про що подала письмове клопотання.

Суд, вислухавши доводи сторін по справі, представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом приписів Цивільного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

У п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» дано роз`яснення, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2016 року кримінальне провадження № 0000167, внесене 28 травня 2014 року до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, закрито у зв`язку звідсутністю в діянні ОСОБА_2 складу злочину.

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій, чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постанова про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2016 року не звільняє ОСОБА_1 від доказування обставин завдання йому майнової шкоди. Крім того, у постанові слідчий прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_1 транспортного засобу ГАЗ-21 та запасних частин до автомобіля на підставі письмових доказів та допиту свідків. Щодо неправомірного розпорядження ОСОБА_2 запасними частинами та буровими трубами, сталевими речами належними ОСОБА_1 , то дана обставина підтверджується тільки показаннями самого ОСОБА_1 , які під час проведення досудового розслідування були спростовані показаннями допитаного в якості свідка ОСОБА_4 , який підтвердив, що наприкінці березня 2014 року відвозив металобрухт з домоволодіння ОСОБА_2 , а саме старі відра, кришки, погнуті бляхи, інший непотріб вагою 50 кілограм. Показаннями свідка ОСОБА_5 , який будучи допитаний на стадії досудового розслідування надав показання, що працював на посаді начальника ВП ПП "Галичпромгруп", основним видом діяльності якого є приймання та перероблення металевого брухту. Особисто знайомий з ОСОБА_4 , який наприкінці березня 2014 року привозив та здавав йому металобрухт, однак серед металобрухту не було запасних частин до транспортного засобу М-20.

Накладними № 629 від 26 листопада 2003 року на трубу бурову, № 403 від 06 червня 1983 року на сталь, № 590 від 10 жовтня 1989 року на сталь підтверджується, що ОСОБА_1 придбав вищезазначене майно.

Накладна №457 від 09 квітня 2015 року про придбання у підприємця ОСОБА_6 запасних частин дотранспортного засобу ГАЗ-21 - переднього і заднього мосту, КПП, двох карданних валів, колісного диска, обліцовки радіатора, шини, висновок експертного дослідження від 30 квітня 2015 року № 09/18-1 про вартість автомобільних запчастин згідно списку у накладній від 09 квітня 2015року № 457, суд не бере до розгляду як такий, що не стосується предмета доказування, оскільки згідно з позовною заявою ОСОБА_2 розпорядилася майном ОСОБА_1 до 09 квітня 2015 року.

На світлинах, наданих позивачем, зафіксовано відповідачку, бус, однак не зафіксовано предметів, які зазначені у позовній заяві та які, як стверджує позивач, були здані ОСОБА_2 на металобрухт.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч зазначених вимог, позивачем не надано жодних відповідних доказів на підтвердження того, що відповідачка вчинила протиправні дії щодо позивача шляхом відчуження належного йому майна.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не довів, що ОСОБА_2 розпорядилася будь-яким його майном, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не порушила права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 .

За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 264, 265, 274 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Суддя О. О. Лошак