ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом та обґрунтовує його тим, що 27 серпня 2009 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого сторони мають двох дітей.

Вказує, що не бажає жити однією сім`єю з ОСОБА_1 , спільне життя з ним не склалося, крім того зазначає, що відповідач часто вживає алкогольні напої, наносить їй та старшій дитині тілесні ушкодження, тому, на її думку, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дітей.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позов задоволено, розірвано шлюб, укладений 27 серпня 2009 року між сторонами, стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на те, що судом першої інстанції не було надано часу для примирення подружжя, не вжито заходів для збереження сім`ї, тому просить суд надати сторонам час для примирення та скасувати оскаржуване рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки шлюбні стосунки між сторонами не склалися і подальше збереження цього шлюбу буде суперечити не лише інтересам позивачки та малолітніх дітей, а також моральним засадам суспільства, тому шлюб необхідно розірвати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.13).

Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11,12).

З матеріалів справи також вбачається, що 21 лютого 2019 року та 24 лютого 2019 року ОСОБА_2 зверталася із заявами до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві з повідомленнями про обставини погроз, переслідувань, фізичного та психологічного насильства щодо неї з боку ОСОБА_1 (а.с.49-50, 52-53, 55-56).

З письмових відповідей начальника управління Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що за фактами розгляду заяв позивачки щодо зазначених обставин з ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду та офіційно попереджено про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї (а.с.48, 51, 54).

Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Зі змісту ст. 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін малолітніх дітей, відсутності між сторонами спору щодо їх місця проживання і дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та його розірвання.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав часу для примирення та не врахував наявної можливості для збереження сім`ї, колегія суддів вважає формальними, оскільки на даний сторони не підтримують сімейних відносин, не проживають разом, за час розгляду справи подружнє життя не налагодилось, через що подальше збереження цього шлюбу неможливе.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: