П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 754/12494/16-ц

Провадження: № 22-ц/824/8321/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Васильєвої Ірини Василівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Журавської О.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович, ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович, про визнання протиправним та скасування рішення (повідомлення) про визнання правочину нікчемним,

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» (далі - Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є пов`язаною особою банку, оскільки з 2007 року по 2015 року була його співробітником. Окрім того, вона, ОСОБА_1 , була кредитором банку за відповідними депозитними та поточними рахунками. Отже, при укладенні оскаржуваного договору, відповідач мала переваги перед іншими кредиторами банку, а сам договір купівлі-продажу мав на меті отримання кредитором нерухомого майна замість грошових коштів з причин їх фактичної відсутності в банку. Вказаний договір укладено в період застосування до АТ «ДельтаБанк» регулятором банківського сектору особливого режиму контролю, зокрема, банк визнано неплатоспроможним та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію, встановлено обмеження у діяльності банку, серед яких була вимога не здійснювати відчуження будівель і споруд банку без погодження з НБУ, заборона використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, а також зобов`язано банк здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ. При укладанні оспорюваного договору вказані обмеження та заборони не були дотримані, отже, договір купівлі-продажу є нікчемним у розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що відповідачу було направлено відповідне повідомлення. Оспорюваний договір купівлі-продажу нерухомого майна є не лише нікчемним з вищевказаних обставин, а є і недійсним на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки укладений з порушенням ч.1,3 ст.207 ГК України, ст. ст. 66, 67, 73, 75 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», п.п. 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346, Постанови Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». Також, спірний правочин є недійсним на підставі ч.2-3 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки особа, яка вчинила правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Зокрема, укладення такого договору потребувало обов`язкового погодження куратора банку, чого зроблено не було. Окрім того, позивач посилається на те, що кошти, одержані в результаті ліквідації банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду згідно черговості, визначеної ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з метою забезпечення виплат вкладникам у межах гарантованої суми, а також на задоволення вимог вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Укладення оскаржуваного договору є результатом порушення суспільних інтересів (інтересів вкладників), яким держава гарантувала повернення вкладів Фондом, та держави в особі Фонду, що зазнає збитків від протиправних дій з активами неплатоспроможних банків.

У січні 2019 року ОСОБА_1 не визнаючи основний позов пред`явила зустрічний позов, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення) №5126 від 14.07.2015 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДельтаБанк» Кадирова В.В., про визнання нікчемним правочину (договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2014 р.).

Позов мотивований тим, що повідомлення про нікчемність договору купівлі-продажу не містить посилань на те, які законодавчі норми були порушені стороною договору. На момент підписання договору повноваження органів управління АТ «Дельта Банк» були дійсними, представники сторін мали всі законні підстави для підписання договору, а тому договір купівлі-продажу відповідає вимогам ЦК України. Повідомлення про визнання правочину нікчемним винесене з порушенням процедури та за відсутності на те законних підстав, а отже має бути скасованим.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року позов ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині вирішення основних позовних вимог, ОСОБА_3 в інтересах ПАТ «Дельта Банк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову банку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції неправомірно не застосував положення статтей 48, 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вийшов за межі заявлених позовних вимог, встановивши відсутність підстав для визнання правочину нікчемним на підставі п.п. 1-5 ч. 3 ст. 38 У «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , в той час як, підставами заявленого позову були виключно п.п. 7 та 8 ч. 3 У «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зазначає, що Банк, укладаючи договір купівлі-продажу нерухомого майна, був зобов`язаний здійснити наступні дії: отримати згоду НБУ на відчуження нерухомого майна, в подальшому, здійснюючи продаж нерухомого майна, був зобов`язаний проінформувати куратора про укладення зазначеного договору, надати йому для погодження рішення Ради Директорів про відчуження нерухомого майна та текст самого договору для ознайомлення та погодження, здійснити банківську операцію щодо продажу нерухомого майна виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ, проте такого порядку дотримано не було. Крім того, ОСОБА_1 , будучи пов`язаною особою банку, була обізнана зі змістом Наказу Голови Ради Директорів АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 №2650 від 03.11.2014 року «Щодо стабілізації Банку», Постановою Правління НБУ від 11.09.2014 № 560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора» та Постановою Правління НБУ від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2014 року його сторонами не було дотримано вимог закону, а отже дана довіреність є недійсною.

Рішення суду першої інстанції в частині про відмову у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 3 а.с. 81)

Представник ФГВФО Герасименко Т .В . у письмових поясненнях на апеляційну скаргу підтримала апеляційну скаргу банку на просила її задовольнити у повному обсязі з тих підстав, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетними. На виконання своїх обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 38 даного Закону, Уповноваженою особою Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» забезпечено проведення перевірки правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення таких правочинів, що є нікчемними. Під час такої перевірки було виявлено нікчемний правочин - договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , повідомлення про нікчемність було направлено на підставі п.п. 7,8 ч. 3 ст. 38 Закону. Також зазначає про відсутність погодження куратора банку на укладення спірного договору та дозволу на передачу в забезпечення третім особам майна та активів банку. Відмітила і те, що погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активним операціями банку, повинно прийматись лише в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави) за погодженням з куратором банку.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Агапов О.О. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що банком не надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 більш сприятливих умов, ніж у інших умовних осіб у разі укладення тотожної угоди. Довіреність Голови Ради Директорів відповідає вимогам статуту ПАТ «Дельта Банк», видана відповідно до її повноважень та не вимагає застосування правила двох підписів. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2014 року було дотримано усіх вимог ст. 203 ЦК України, а тому підстави для визнання такого договору недійсним відсутні.

У судовому засіданні адвокат Бондар Е.А. в інтересах ПАТ «Дельта Банк» підтримала апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, просила рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Адвокат Агапов О.О. в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами по справі 19.12.2014 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилих приміщень №№ 1, 2 (групи приміщень №1) (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,8 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Літвіновим А.В.

Згідно з Актом приймання-передачі нерухомого майна, ОСОБА_1 прийняла майно, визначене договором, а продавець підтвердив, що оплата була здійснена покупцем в повному обсязі.

Згідно з п. 6 Договору купівлю-продаж вчинено за 1 324 440 грн.

Вказаний договір підписаний Уповноваженою особою банку ОСОБА_7 , яка діяла на підставі довіреності №6156 від 10.09.2014 р., виданої Головою Ради Директорів АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4

Встановлено, що 01.03.2007 року наказом №320-к ОСОБА_1 прийнято на посаду радника голови ради директорів банка.

Наказом від 05.03.2015 року №238-к/ТР ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за угодою сторін.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно із яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

На підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року ОСОБА_2 набула право власності на нежиле приміщення №№ 1, 2 (групи приміщень №1) (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 151,152 зворот)

У відповідності до витягу з протоколу №16 від 10.07.2015 р. засідання комісії з перевірки (інших договорів) за операційно-господарськими операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року, виявлено, що при укладанні та виконанні вказаного договору купівлі-продажу було допущено порушення законодавства України.

14.07.2015 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про нікчемність вказаного правочину.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" по 02 жовтня 2015 року включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. по 02 жовтня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37, 38, 47-51 вказаного Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами недійсність договору купівлі-продажу, укладеного між АТ «Дельта банк» та ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"(надалі Закон № 4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Інших підстав для визнання правочинів неплатоспроможного банку нікчемними вказаний Закон не передбачає, як не передбачає їх і Закон України «Про банки і банківську діяльність».

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відтак, саме Фонд, а не суд, наділений повноваженнями перевіряти правочини, вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку та у випадках, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визнавати їх нікчемними.

Оскільки рішення про нікчемність договору приймається в межах повноважень, наданих Законом № 4452-VI, то такий правочин є нікчемним відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін в силу вимог закону.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.12.2014 року, що укладений між ОСОБА_1 та ВАТ АТ «Дельта Банк» банк зазначав, що вказаний договір є нікчемним на підставі п.п. 7,8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також є недійсним на підставі ч.ч.1-3 ст. 203, 215 ЦК України з огляду на порушення банківського законодавства.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в пункті57 постанови від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх здійснення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Згідно з вимогами ст.215 ЦК нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

У постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину .

На обґрунтування нікчемності правочину, банк посилається на те, що ОСОБА_1 , як кредитор банку при укладенні оспорюваного договору мала переваги (пільги), що прямо не встановлені для неї законодавством чи внутрішніми документами банку, та стверджує, що укладення даного договору направлене на отримання кредитором банку ( ОСОБА_1 )нерухомого майна, замість грошових коштів з причин їх фактичної відсутності у банку.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_1 більш сприятливих умов ніж у інших клієнтів банку.

Слід відмітити, що адвокат Агапов О.О. в інтересах ОСОБА_1 в запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що відомості про параметри приміщення були розміщені (тривалий час) в розділі «Продаж майна» на офіційному сайті АТ «Дельта банк», тобто, можливість придбати зазначені приміщення мали і інші особи. Відчуження належного позивачу майна здійснювалось за оплатним договором купівлі-продажу, за ціну, що перевищує балансову вартість майна та погоджена сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту приймання передачі нерухомого майна продавець підтвердив , що оплата за об`єкт здійснена покупцем у повному розмірі.

Банком вищезазначені обставини не заперечувались та не спростовані.

Також, в обґрунтування нікчемності договору купівлі-продажу, банк посилався на те, що даний правочини укладений з ОСОБА_1 , як пов`язаною особою банку, не відповідає вимогам законодавства України, а саме, Постанові правління НБУ від 26.02.2014 №102/БТ «Про надання кредиту для збереження ліквідності», Постанові правління НБУ від 11.09.2014 №560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора», Постанові Правління НБУ від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до яких:

НБУ запроваджено обмеження у діяльності банку, зокрема, не здійснювати будь-якого відчуження будівель і споруд банку без погодження з НБУ;

не використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунку, зобов`язано банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ;

укладення договору купівлі-продажу за погодженням куратора банку.

Згідно постанови Правління НБУ від 26.02.2014 № 102/БТ НБУ надав АТ «Дельта Банк» рефінансування на підтримання ліквідності на суму 4,150 млрд. грн.

У постанові № 560/БТ зазначено, що за результатами безвиїзного банківського нагляду встановлено зменшення обсягу невисоколіквідних активів, відплив коштів клієнтів, збільшення незбалансованості за строками погашення активів та пасивів, збільшення частки негативно класифікованих активів тощо, що свідчить про виникнення реальної загрози невиконання своїх зобов`язань перед клієнтами і кредиторами та потребу в посиленому контролі за діяльністю Банку.

У Постанові № 692/БТ зазначено про ризик ліквідності банку, при цьому, АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних лише 2 березня 2015 року.

Тобто, на момент укладення оспорюваного договору, існували лише можливі ризики ліквідності банку, а тому доводи скаржника про наявність у ОСОБА_1 більш сприятливих умов ніж у інших клієнтів банку, а саме, отримання ОСОБА_1 нерухомого майна, замість грошових коштів з причин їх фактичної відсутності у банку колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Слід зазначити, що форма погодження укладення правочинів з куратором законодавчо не визначена. Але в будь-якому випадку такого погодження з НБУ потребують лише правочини на відчуження будівель і споруд банку, до яких придбані ОСОБА_1 нежитлові приміщення не відносяться.

Укладення спірного договору не призвело ні до визнання банку неплатоспроможним, ні до того, що виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Щодо доводів про те, що в порушення Постанови Правління НБУ, якою було зобов`язано банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ, оплата вартості об`єкту за договором купівлі-продажу відбулась напрямуз відкритого у АТ «Дельта банк» депозитного рахунку, відкритого ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1066 ЦК України, банк зобов`язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Перерахування грошових коштів на рахунок не є правочином в розумінні ст.ст. 202, 626 ЦК України, а є банківською операцією. Наявність на кореспондентських рахунках банку грошових коштів у розмірі меншому ніж внесені за придбане майно не дають підстав для висновку про те, що зобов`язання є невиконаним.

В той же час, здійснення або нездійснення таких розрахунків за проблемним чи іншим договором (в даному випадку договором купівлі-продажу) не може мати наслідком недійсність (нікчемність) такого договору, адже стосується не стадії укладення такого договору, коли сторони погоджують його умови та положення, а фактично стадії виконання договору і правомірність якої (стадії виконання) ніяким чином не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Питання ж належного чи неналежного виконання сторонами договірних зобов`язань перебуває поза межами даного позову.

Отже, такі доводи скаржника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відкриття кореспондентських рахунків передбачено тільки для міжбанківських операцій згідно Інструкції про міжбанківський переказ коштів в України в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ № 320 від 16.08.2006 року. Тобто, відкрити кореспондентський рахунок може лише банківська установа, тому вимога до ОСОБА_1 , як фізичної особи, щодо проведення розрахунків через кореспондентські рахунки є безпідставною.

Також, банк посилається на те, що ОСОБА_1 , як кредитор, задовольнила свої вимоги позачергово.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань. Вкладником є фізична особа (у т.ч. фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань, а відтак є кредитором банку, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 у повному обсязі виконала свої зобов`язання за оспорюваним договором купівлі-продажу майна, а тому підстави вважати оспорюваний правочин недійсним (нікчемним) згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір підписаний ОСОБА_7 , яка обіймала посаду радника Голови Ради Директорів з питань управління активами, та діяла на підставі довіреності, виданої одноособово Головою Ради директорів АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 , без дотримання правила двох підписів, що свідчить про її недійсність, а рішення колегіального органу - Ради Директорів АТ «Дельта Банк» - щодо уповноваження ОСОБА_7 та/або ОСОБА_4 укладати від імені банку спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна з ОСОБА_1 не приймалося, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно статті 4 Статуту ПАТ «Дельта Банк» Голова Ради Директорів має право без доручення (довіреності) діяти від імені Банку відповідно до рішень Ради Директорів, в тому числі представляти інтереси Банку, вчиняти правочини від імені Банку, видавати накази та давати розпорядження, обов`язкові до виконання всіма працівниками Банку.

Згідно п.п. 4.3.2, 4.3.3 статті 4 Статуту Голова Ради Директорів керує роботою Ради Директорів на власний розсуд розпоряджається майном та коштами Банку на суму, що не перевищує 25 % регулятивного капіталу Банку, для вирішення окремих питань, що входять до його компетенції, видає довіреності на право представництва інтересів Банку, підписання договорів, угод та зобов`язань від імені Банку. Розпорядження майном та коштами Банку на суму, що перевищує 25 % регулятивного капіталу Банку, здійснюється з урахуванням положень п. 6.4.3.38 цього Статуту.

Відповідно до п. 6.4.3.38 статті 6.4 Спостережна рада надає згоду на укладання Банком правочинів з одним контрагентом на суму, що перевищує 25 % регулятивного капіталу Банку.

Правило двох підписів: будь-які правочини (у тому числі, але не виключно: договори (контракти), угоди, довіреності, гарантії, тощо) та інші документи, конкретний перелік яких визначається та встановлюється Спостережною Радою Банку, від імені Банку повинні бути підписані спільно Головою ради Директорів (або виконуючим обов`язки Голови Ради Директорів) та особою, призначеною Спостережною Радою Банку з поміж Членів Ради Директорів Банку або Заступників Голови Ради Директорів Банку.

При цьому, згідно Протоколу № 487 Спостережної Ради АТ «Дельта Банк» від 22 липня 2014 року договір купівлі-продажу нерухомого майна до такого переліку не входить (а.с. 103 т. 1).

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав вважати видану довіреність на ім`я ОСОБА_7 (уповноваженої, в тому числі, на укладення договорів, за якими Довіритель відчужує будь-яке нерухоме майно) недійсною, оскільки на укладення спірного договору купівлі-продажу правило двох підписів не застосовується.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , відповідає волі сторін та вимогам Закону, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору здійснили дії, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що випливають з даного правочину, умови даного договору не порушують прав, інтересів та вимог чинного законодавства, а тому такий договір не може бути визнаний недійсним.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Васильєвої Ірини Василівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович, ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль