____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3675/14-ц
Провадження № 2-зз/520/136/19
УХВАЛА

про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову

18.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Куриленко О.М.

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОМР Юраш В.В.,

представника третьої особи Матвіїв ОСОБА_2 .В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у справі № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2019 року заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить суд скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 року, шляхом зняття арешту з земельної ділянки, площею 0,041 га (кадастровий номер :27:006:0200), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В своїй заяві посилається на те, що на теперішній час відпала необхідність заходів забезпечення позову, так як рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року позовні вимоги позивача по справі було задоволено у повному обсязі та визнано недійсним пункт 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року .No 1809-ХХІІІ в частині передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_5 M. земельної ділянки площею 0,0410 га., визнано недійсним Державний акт на право власності земельну ділянку серії ЯИ №143081, скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :27 НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Київського районного суду м. Одеси по справі 520/3675/14-ц після перегляду у апеляційної та касаційної інстанції залишено без змін та набуло законної чинності 06.04.2017 року.

Заявник, посилаючись на норми статті 158 ЦПК України, згідно якої у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення, просить скасувати заходи забезпечення позову.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представники позивача ОСОБА_4 - Ісаченко Анатолій Сазонович та ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення даної заяви, вказуючи на те, що рішення суду не виконане, а дане питання вже двічи розглядалось як судом першої, так і апеляційної інстанції, при чому востаннє за часів дії вже нової редакції ЦПК.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення.

Під час розгляду справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку серії ЯИ № 143081, видану ОСОБА_3 (кадастровий номер : :27:006:0200) площею 0,0410 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 17.09.2015 рок та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду з даним позовом.

Визнано недійсним пункт 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809-ХХІІІ Про передачу у приватну власність та надання у тимчасове довгострокове користування строком на 5 років, але не пізніше реконструкції Фонтанської дороги, громадянам - членам дачно-будівельного кооперативу Сонячне земельних ділянок загальною площею 0,4487 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для дачного будівництва в частині передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_3 земельної ділянки АДРЕСА_2 площею 0,0410 га.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №143081, виданий на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35, кадастровий номер: :27:006:0200.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :27:006:0200, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказано, що дане рішення є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою: АДРЕСА_3 та для внесення Управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну Книгу.

Частинами 7 та 8 статті 158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

В порушення вищевказаних норм законодавства заявником не надано будь-яких доказів того, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року виконане, у зв`язку з чим відпала необхідність в арешті майна.

Суд звертає увагу, що судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду»

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила «Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

Також згідно ст. 11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Також, при вирішенні даного питання суд враховує той факт, що 28.12.2016 року та згодом 24 жовтня 2017 року ОСОБА_3 зверталась до суду аналогічними заявами, проте ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року та 24 жовтня 2017 року, залишеними без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 06.04.2017 року та відповідно постановою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 31 січня 2018 року (під час дії ЦПК в новій редакції!) у задоволені даної заяви було відмовлено, саме з підстав не наданням заявником доказів виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року.

Крім того, посилання представника відповідача на інформаційний лист Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 16.10.2019 року суд вважає безпідставним, так як порушення прав позивача, що стало підставою для звернення до суду, після розгляду справи відновлено не було, накладення земельних ділянок не усунуто, земельна ділянка з кадастровим номером :27:006:0200 все також має площу 0,0410га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т.3, а.с.141-143).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява про скасування заходів забезпечення позову є недоведеною та необґрунтованою, а від так задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Відповідно ч. 4 та 5 ст. 158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

На підставі викладеного та керуючись ст. 158 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову вжитих у справі № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.