Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

справа № 761/9352/15-ц

провадження № 61-29261св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Житлово-будівельний кооператив "Політехнік-2",

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року у складі судді Волошина В.О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року у складі суддів: Кравець В.А., Гаращенка Д.Р., Шебуєвої В.А.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Політехнік-2" (ЖБК "Політехнік-2"), з наступними уточненнями, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 1200,0 грн; 1000,80 грн інфляційні втрати за невиплату нарахованої заробітної плати; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 1 листопада 2012 року по 20 березня 2017 року; 4 500,0 грн. - зменшений розмір пенсії; 2000 грн - витрати на правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що вона працювала на посаді голови правління ЖБК "Політехнік-2" та 31 жовтня 2012 року трудові відносини між нею та відповідачем припинились, але заробітна плата у розмірі 1 200, 00 грн., що була нарахована за жовтень 2012 року, не виплачена їй по сьогоднішній день, а тому, враховуючи положення статті З Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відповідач, як роботодавець, зобов`язаний виплатити суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме з листопада 2012 року по березень 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19 червня 2017 року, залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року в позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ЖБК "Політехнік-2" на користь позивачки заборгованість по заробітній платі у розмірі 1200,0 грн. без врахування прибуткового податку. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності вимог ОСОБА_1 про невиплату заробітної плати за жовтень 2012 року у розмірі 1200,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог, суд виходив з того, що вина відповідача ЖБК «Політехнік - 2» у не проведенні повного розрахунку з ОСОБА_1 після її звільнення відсутня, оскільки позивачем не було передано новому голові правління ЖБК «Політехнік - 2» документацію щодо ведення нею фінансово - господарської діяльності за час керування, на спростування чого, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з ЖБК "Політехнік-2" інфляційних втрат та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та постановити нове рішення яким стягнути з відповідача інфляційні витрати за невиплату заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва вищезазначену цивільну справу № 761/9352/15-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

2. Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції та апеляційний суд ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального права, а саме зазначала, що судами не взяті до уваги її доводи про те, що з 14 вересня 2010 року по жовтень 2012 року вона працювала на посаді голови правління ЖБК «Політехнік - 2». Після звільнення, в порушення вимог статей 116, 117 КЗпП України з нею не було проведено остаточного розрахунку по заробітній платі. Трудові відносини між нею та відповідачем у справі припинились 31 жовтня 2012 року, що підтверджується довідка Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 24 квітня 2015 року, якою зафіксовано, по-перше, факт того, що позивачці було нараховано заробітну плату в розмірі 1 200, 00 грн. за жовтень 2012 року, по-друге, останнім місяцем нарахування трудового стажу був жовтень 2012 року. Тому, враховуючи положення статті третьої Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відповідач, як роботодавець, зобов`язаний виплатити суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, як працівнику, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. За статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

Заперечень на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що трудові відносини між сторонами тривали з 14 вересня 2010 року по жовтень 2012 року, за останній місяць роботи позивачці не виплачена заробітна плата.

3.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України встановлено, що право кожного громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (частини шостої статті 95 КЗпП України).

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Структуру заробітної плати визначено у статтею другою Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до частини першої статті другої Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Отже, відмовляючи у задоволенні цієї частини вимог, суд першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано виходили, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку, а тому такі позовні вимоги є передчасні , що цілком узгоджується з положеннями статті 7 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пункту 8 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078).

Відповідно до статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судами, трудові відносини між сторонами тривали з 14 вересня 2010 року по жовтень 2012 року, за останній місяць роботи позивачці не виплачена заробітна плата.

Відмовляючи у задоволенні частини вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, прийшов до обґрунтованого висновку що вина відповідача ЖБК «Політехнік - 2» у не проведенні повного розрахунку з ОСОБА_1 після її звільнення відсутня, оскільки, відповідно до Аудиторського висновку №307031 (а.с.39 т.2) на час перебування позивачки на посаді голови правління ЖБК «Політехнік - 2», дані, які підтверджують, що бухгалтерський облік на підприємстві вівся по журнально - ордерній системі згідно Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відсутні. Позивачкою не було передано новому голові правління ЖБК «Політехнік - 2» документацію щодо ведення нею фінансово - господарської діяльності за час керування.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров