Справа № 232/5090/12
Провадження № 22-ц/801/2062/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 232/5090/12м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Рибчинського В.П., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2019 року, постановлену у складі судді Вохмінової О. С., дата складання повного тексту ухвали 30 травня 2019 року,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного банку «Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року Товаристо з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося у суд із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Заяву обґрунтовано тим, що на виконанні в Центральному відділі ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області станом на 12 березня 2019 року знаходиться виконавче провадження, відкрите за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2013 року, справа № 232/5090/12, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року в сумі 88 321,52 доларів США, що станом на 26 січня 2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 714 797,14 грн., а також судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

13 серпня 2013 року представником позивача було отримано виконавчий лист у даній справі.

09 жовтня 2013 року Ленінським відділом ДВС Вінницького МУЮ відкрито виконавче провадження № 40227072 з виконання зазначеного виконавчого листа.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 12 березня 2019 року вказане виконавче провадження відкрите.

30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги № 1283-Ф згідно додатку № 1 до якого, право грошової вимоги за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки. Згідно додатку до договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 30 січня 2019 року, первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за вказаним договором іпотеки.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило замінити стягувача - ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 13 серпня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 232/5090/12 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2013 року № 232/5090/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року в сумі 88 321,52 доларів США, що станом на 26 січня 2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 714 797,14 грн, а також судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2019 року замінено стягувача - ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 13 серпня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 232/5090/12 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2013 року № 232/5090/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року та також судових витрат.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконання рішення суду є однією із стадій цивільного процесу, враховуючи заміну кредитора у зобов`язанні необхідно замінити сторону стягувача - ПАТ «Банк Форум» на правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 232/5090/12, виданому за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2013 року про стягнення боргу за кредитним договором № 0263/08/20 від 12 вересня 2008 року з ОСОБА_1 та судових витрат.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а заяву залишити без задоволення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ухвала місцевого суду постановлена без участі учасників справи. ОСОБА_1 не було повідомлено про день та час розгляду справи. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до заяви не додано доказів здійснення оплати на користь ПАТ «Банк Форум» коштів за договором відступлення прав за договорами іпотеки від 30 січня 2019 року, тому підстав вважати, що до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за договором іпотеки немає.

Окрім цього, аналіз істотних умов договору про відступлення прав вимоги дає підстави стверджувати, що цей договір за своєю правовою природою є договором факторингу. Разом з тим, інформація про ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не міститься в державному реєстрі фінансових установ.

Також зазначається, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить замінити сторону у цивільній справі на правонаступника відповідно до пункту 2 частини першої статті 512 ЦК України, при цьому відсутні вимоги стосовно заміни сторони у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2013 року № 232/5090/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року в сумі 88 321,52 доларів США, що станом на 26 січня 2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 714 797,14 грн., а також судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. (а.с. 88-89).

13 серпня 2013 року представником позивача було отримано виконавчий лист у даній справі (відмітка в додатковому листі до справи).

09 жовтня 2013 року Ленінським відділом ДВС Вінницького МУЮ було відкрито виконавче провадження № 40227072 з виконання зазначеного виконавчого листа.

Постановою Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ від 03 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 232/5090/12 (а.с. 99).

Станом на 13 березня 2019 року на виконанні в Центральному відділі ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження, відкрите за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2013 року № 232/5090/12 (а.с. 100-101).

30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги № 1283-Ф згідно додатку № 1 до якого, право грошової вимоги за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено та нотаріально посвідчено договір відступлення прав за договорами іпотеки. Згідно додатку до договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 30 січня 2019 року, первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 (а.с. 97).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції вірно виходив з того, що 30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено та нотаріально посвідчено договір відступлення прав за договорами іпотеки. Згідно додатку до договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 30 січня 2019 року, первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , на підставі чого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права іпотекодержателя (кредитора) до ОСОБА_1 ..

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на обставинах справи та нормах процесуального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Не може бути перешкодою для заміни сторони правонаступником, а є, згідно частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України. Зокрема, в постанові Верховним Судом України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 вказується, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було повідомлено ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в справі міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 /а.с. 126 /.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У той же час, іншими учасниками справи апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду не подано, тому твердження в апеляційній скарзі про те, що місцевим судом не повідомлено інших учасників справи судом до уваги не приймаються.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до заяви не додано доказів здійснення оплати на користь ПАТ «Банк Форум» за договором відступлення прав за договорами іпотеки від 30 січня 2019 року, тому підстав вважати, що до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за договором іпотеки немає, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, так як договір про відступлення права вимоги від 30 січня 2019 року належним чином посвідчений, є чинним та в судовому порядку не визнаний недійсний.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що аналіз істотних умов договору про відступлення прав вимоги дає підстави стверджувати, що цей договір за своєю правовою природою є договором факторингу, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/7038/17 та постанові від 20 травня 2019 року, справа № 752/1183/16-ц.

З урахуванням вищезазначеного та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний договір від 30 січня 2019 року є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить замінити сторону у цивільній справі на правонаступника відповідно до пункту 2 частини першої статті 512 ЦК України, при цьому відсутні вимоги стосовно заміни сторони у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України є помилковими, оскільки зі змісту заяви про заміну сторони виконавчого провадження ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» посилається на статтю 512 ЦК України та зазначає, що 30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено та нотаріально посвідчено договір відступлення прав за договорами іпотеки, згідно додатку до якого, первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки за кредитним договором № 0263/08/20-ZNv від 12 вересня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , на підставі чого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора до ОСОБА_1 Саме з цих підстав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просив замінити сторону виконавчого провадження.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2019 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.