Номер провадження: 22-ц/813/2288/19
Номер справи місцевого суду: 520/4961/16-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» до приватного підприємства «Прогрес-Риелт», ОСОБА_1 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») про визнання договору про інвестування недійсним, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М. 09 серпня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2016 року ТОВ «Ремстрой-Україна» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПП «Прогрес-Риелт», ОСОБА_1 про визнання договору про інвестування недійсним (а.с. 2-4).

В обгрунтування позову ТОВ «Ремстрой-Україна» посилалось на те, що ТОВ «Ремстрой - Україна» є власником 2-го пускового комплексу, в частині секції № 2 з другого по останній поверх та напівпідземного паркінгу, 2-секційного багатоповерхового житлового будинку з офісними приміщеннями, за будівельною адресою АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що у 2015 році йому стало відомо про існування Договору № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року, укладеного між ПП «Прогрес - Риелт» та ОСОБА_1 , предметом якого є квартира будівельний номер 235, розташована на 10 поверсі секції 2 Об`єкту будівництва. Однак, позивач зазначив, що ПП «Прогрес - Риелт» не мало права на укладання спірного договору інвестування, так як не було забудовником (замовником) об`єкту будівництва та відповідно не було власником безумовного майнового права на спірну квартиру.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року позов ТОВ «Ремстрой-Україна» було задоволено, визнано недійсним Договір №ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року, укладений між ПП «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_1 (а.с. 39-42).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 62-63).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року до розгляду справи було залучено Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору (а.с. 82-83).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року позов ТОВ «Ремстрой -Україна» було задоволено. Визнано недійсним Договір № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року, укладений між ПП «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_1 (а.с. 163-168).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 171-172).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Ремстрой-Україна», суд першої інстанції виходив з того, що договір № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року, був укладений між Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_1 з порушенням норм чинного законодавства, оскільки ПП «Прогрес-Риелт» не мав права на укладення цього договору, спірний договір порушує права та законні інтереси ТОВ «Ремстрой - Україна», що згідно Договору № ЛВ-29/04-11 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 29 квітня 2011 року та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме 2-й пусковий комплекс, в частині секції № 2 з другого по останній поверх та напівпідземного паркінгу, 2- секційного багатоповерхового житлового будинку з офісними приміщеннями та напівпідземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_3 закінчив будівництво, та є власником майнових прав за спірним договором.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що право продажу об`єкту інвестування було набуто ПП «Прогрес-Риелт» згідно договору №ЛВ-15 про інвестування від 22 грудня 2005 року, укладеного між ПП «Прогрес-Риелт» та ТОВ «Прогрес-Строй СУ№2». В свою чергу, право продажу майнових прав на квартиру було надано ТОВ «Прогрес-Строй СУ№2» за договором між ТОВ «Прогрес-Строй СУ№2» та ТОВ «Паляниця» від 07 жовтня 2003 року №ИД-07.

10 січня 2006 року між Приватним підприємством «Прогрес - Риелт» та ОСОБА_1 було укладено Договір № ЛВ/Р-2-221 про інвестування, відповідно до п. 3.1 якого в порядку, передбаченому Договором, Підприємство зобов`язується передати у власність Інвестора Об`єкт інвестування - квартиру будівельний номер 235, розташованою на 10 поверсі секції 2 Об`єкту будівництва, а Інвестор зобов`язується прийняти Об`єкт інвестування і сплатити за нього Підприємству Інвестицію.

Вказаний договір № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року містить посилання у абзаці 2 Розділі 2, про те, що Приватне підприємство «Прогрес-Риелт» має право укладати договори щодо продажу (відчуженню) Об`єкту інвестування відповідно до договору № ЛВ-15 про інвестування від 22 грудня 2005 року між ПП «Прогрес-Риелт» та ТОВ «Прогрес-Строй СУ № 2».

В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Паляниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» був укладений договір № ЛВ-29/04-11 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 29 квітня 2011 року. Відповідно до п. 2.1. зазначеного Договору, метою спільної діяльності є завершення будівництва 2-секційного багатоповерхового житлового будинку з офісними приміщеннями та напівпідземним гаражем з адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса). Згідно ст. 6.3. Договору ТОВ «Паляниця» та ТОВ «Ремстрой-Україна» є спільними власниками (в своїй частці) та замовниками (забудовниками) Житлового комплексу, що будується, до моменту його відчуження або зміни статусу Житлового комплексу як сукупності майна.

Таким чином, на момент укладання Договору № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року між ПП «Прогрес - Риелт» та ОСОБА_1 , право продажу майнових права на квартиру, з боку ПП «Прогрес - Риелт», підтверджувалось договором № ЛВ-15 про інвестування від 22 грудня 2005 року між ПП «Прогрес-Риелт» та ТОВ «Прогрес-Строй СУ № 2», а право на відчуження майнових прав на об`єкти нерухомості підтверджується договором між ТОВ «Прогрес-Строй СУ№2» та ТОВ «Паляниця» від 07 жовтня 2003 року №ИД-07, яке було власником майнових прав на об`єкт нерухомості як забудовник.

Вказані договори не визнані у встановленому законом порядку недійсними.

Вищевикладене у повному обсязі спростовує висновок суду першої інстанції про те, що у Приватного підприємства «Прогрес-Риелт» були відсутні повноваження на укладення договору № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року з ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів вважає, що ТОВ «Ремстрой-Україна» не доведено, на підставі належних та допустимих доказів, порушення його свобод чи законних інтересів на момент укладення Договору № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року між ПП «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом положень частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І, відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи, що на час укладення спірного Договору № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року позивач не був стороною даного договору і не надав належних та допустимих доказів того, що умовами Договору № ЛВ/Р-2-221 було вирішено питання про права, законні інтереси та обов`язки ТОВ «Ремстрой-Україна», безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, позивач довів наявність спору та порушення його законних прав.

Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що згідно договору купівлі-продажу майнових прав (серія та номер: ЛВ/с-2-24/1, виданий 09 вересня 2013 року, видавник: ТОВ «Ремстрой-Україна» та ОСОБА_3 ), та акту приймання-передачі нерухомого майна (серія та номер: б/н, виданий 09 вересня 2013 року, видавник: ТОВ «Ремстрой-Україна» та ОСОБА_3 ), власником квартири АДРЕСА_4 , є гр. ОСОБА_3

Таким чином, ТОВ «Ремстрой-Україна» на час звернення із позовом до суду не було власником вказаної квартири, що також свідчить про відсутність порушення його прав та законних інтересів оскаржуваним Договором № ЛВ/Р-2-221 про інвестування від 10 січня 2006 року.

Власник майна - ОСОБА_3 до участі у справі судом першої інстанції не залучався, про порушення його прав, як власника об`єкта нерухомості, при розгляді даної справи не заявляв.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» до приватного підприємства «Прогрес-Риелт», ОСОБА_1 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») про визнання договору про інвестування недійсним - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе