Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 524/10311/15-ц

провадження № 61-16928св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відділення Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в м. Кременчуці,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Дорош А. І., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк), відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Кременчуці про захист прав споживача, визнання незаконними дій щодо блокування рахунків та спонукання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 10 вересня 2014 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір - вклад «Стандартний» строком на 12 місяців, згідно з яким було відкрито два рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк» для зарахування суми депозиту та виплати 11 % річних за депозитом. Після відкриття вказаних рахунків ним було внесено на депозит до Банку 3 000,00 доларів США. У вересні 2015 року його рахунок та банківську картку, на якій знаходяться його власні грошові кошти, заблоковано. Також позивач зазначав, що у вересні 2015 року звернувся до відповідача з заявою щодо розблокування його рахунків, але ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив. У зв`язку з цим просив визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо блокування його рахунку № НОМЕР_1 та карткового рахунку № НОМЕР_1 , зобов`язати Банк та відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Кременчуці вчинити дії щодо розблокування рахунку № НОМЕР_1 та карткового рахунку № НОМЕР_1 , які відкриті згідно з договором від 10 вересня 2014 року № SAMDNWF800, вклад «Стандартний».

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» та відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Кременчуці щодо блокування рахунку № НОМЕР_1 та блокування карткового рахунку № НОМЕР_1 з моменту блокування. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» та відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Кременчуці вчинити дії щодо розблокування рахунку № НОМЕР_1 та розблокування карткового рахунку № НОМЕР_1 , які відкрито згідно з договором від 10 вересня 2014 року № SAMDNWF800, вклад «Стандартний».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не надано суду жодного доказу наявності законних підстав для блокування карток позивача, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами, не було надано доступ позивачу до грошових коштів, не перевипущено картку, яка б дозволяла йому користуватися власними грошовими коштами, а постановою Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» встановлено обов`язок Банку інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, щодо яких є підозра в їх незаконності.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2016 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 974,40 грн.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2016 року скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 190, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України, визнано винним ОСОБА_2 , який, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошима потерпілих шляхом шахрайських дій, використовував банківську карту ОСОБА_1 для переказу на неї грошових коштів за продаж неіснуючих товарів. Позивач, у свою чергу, отримував зі своєї банківської картки грошові перекази від потерпілих та передавав їх ОСОБА_2 . Таким чином, встановлено, що вчинювалось шахрайство за допомогою емітованого Банком платіжного засобу, який, за зверненням ошуканих осіб, було заблоковано Банком для виведення з обліку можливого знаряддя злочину та повідомлено органи внутрішніх справ. Враховуючи, що відповідачем доведено той факт, що зупиняючи фінансові операції за картковим рахунком позивача, Банк діяв у межах укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства, - відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 як в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» та відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Кременчуці щодо блокування банківського та карткового рахунків позивача, так і в частині їх зобов`язання вчинити дії щодо розблокування зазначених банківських рахунків.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на докази у справі, неправомірність блокування Банком рахунку позивача в одноособовому порядку, статтю 10 Закону України «Про захист прав споживачів», Умови та правила банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», те, що після встановлення факту вчинення злочинів іншою особою - ОСОБА_2 вже немає підстав для блокування рахунку позивача, тому що були усунуті порушення згідно з депозитним договором, що не було враховано апеляційним судом.

Від інших учасників справи не надходило заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року, відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи із Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та надано особам, які беруть участь у справі, строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» перебувають у договірних відносинах, на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 з оформленням картки, де зберігається депозит та куди нараховуються проценти за вкладом, і який, починаючи з вересня 2015 року і на час розгляду справи, заблокований відповідачем.

23 вересня 2015 року позивач звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу заблокування картки, але йому було відмовлено (а. с. 6-7).

Відповідно Умов та правил надання банківських послуг Банку (застосування яких не заперечується сторонами):

Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій;

Банк має право зупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, Умов і правил надання банківських послуг і/або у разі виникнення овердрафту.

Окрім цього, апеляційним судом досліджено копію вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року у справі № 524/8373/16-к, надану відповідачем до Апеляційного суду Полтавської області 02 березня 2017 року, щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 190, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України, та призначення йому покарання (а. с. 232-235).

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судами) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судами) встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до пункту 7.1.1 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 14.13 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права.

Відповідно до пункту 12 розділу VІ постанови Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права.

Емітент зобов`язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об`єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Емітент має право поновити право користувача використовувати електронний платіжний засіб або надати новий після усунення причини зупинення права використовувати електронний платіжний засіб.

За змістом пунктів 1, 2, 6 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) часників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Зазначеному кореспондує пункт 104 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 (далі - Положення), яким встановлено, що зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Також пунктом 91 Положення передбачено, що банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Відповідно до частин першої, третьої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким помилково не погодився апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував до них норму статті 1074 ЦК України з огляду на те, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, за умови блокування рахунків позивача Банком як суб`єктом первинного фінансового моніторингу на підставі його Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен був поновити проведення фінансових операцій після спливу строків, передбачених статтею 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та поновити проведення фінансових операцій ОСОБА_1 після спливу двох робочих днів або після усунення причини зупинення права використовувати електронний платіжний засіб.

Апеляційний суд, скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позову, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, зокрема не звернув увагу, що матеріали справи не містять докази дотримання Банком зазначених вище вимог статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також те, що у листі Банку від 09 жовтня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151001/2434 (а. с. 7) у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо блокування рахунків Банк відмовляє в обслуговуванні картки без посилання на норми законодавства, а лише на загальні положення Умов і правил надання банківських послуг відповідача.

При цьому апеляційний суд послався на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року у справі № 524/8373/16-к щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 190, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України та призначення йому покарання, з висновком на підставі цього, що здійснювалось шахрайство за допомогою емітованого Банком платіжного засобу, який, за зверненням ошуканих осіб, було заблоковано Банком для виведення з обігу можливого знаряддя злочину, та повідомлено органи внутрішніх справ. Відповідно, зупиняючи фінансові операції, Банк діяв у межах укладеного сторонами договору та у межах чинного законодавства.

Проте суд звертає увагу, що звернення до правоохоронних органів з боку Банку з проханням порушити кримінальне провадження за статтями 190, 209 Кримінального кодексу України мало місце лише 30 вересня 2016 року (а. с. 133), зазначений вирок наданий до Апеляційного суду Полтавської області 02 березня 2017 року (а. с. 232), винним у вчиненні злочинів визнано ОСОБА_2 , а за текстом мотивувальної частини вироку зазначено, що ОСОБА_1 не був обізнаним про злочинні дії ОСОБА_2 Натомість звернення позивача до Банку з приводу блокування рахунків датоване 23 вересня 2015 року (а. с. 6), відповідач відповів на нього листом від 09 жовтня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151001/2434 (а. с. 7).

При цьому зазначений вирок стосується банківської картки № НОМЕР_2 , на яку потерпілі перераховували грошові кошти, а не рахунку № НОМЕР_1 , про розблокування якого просив позивач, зазначена картка не була визнана речовим доказом у цій кримінальній справі, арешт на рахунки позивача в межах кримінального провадження не накладався.

Доводи апеляційного суду про правомірність блокування рахунку позивача в силу його використання для забезпечення інтересів третіх осіб не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ні апеляційним судом, ні Банком не доведено жодної з визначеної законом підстави для обмеження права клієнта розпорядження рахунком, у тому числі і підстав для його блокування, на період більший ніж передбачено частинами першою-п`ятою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості, що спеціально уповноважений орган прийняв рішення рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) за рахунками ОСОБА_1 на підставі статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) ставка судового збору за подання до суду касаційної скарги на рішення суду складає 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи те, що при поданні до суду першої інстанції позовної заяви розмір судового збору складав 974,40 грн, тому розмір судового збору за подання касаційної скарги складає 1 169,28 грн.

Відповідно до пункту 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги (розмір задоволених позовних вимог складає 100 %) та беручи до уваги те, що заявник був звільнений від сплати судового збору, відповідачі зобов`язані сплатити на користь держави 1 169,28 грн судового збору за подання касаційної скарги (у рівних частинах).

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року скасувати, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2016 року залишити в силі.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відділення Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в м. Кременчуці на користь держави 1 169,28 грн судового збору за подання касаційної скарги у рівних частинах.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
Г. І. Усик

В. В. Яремко