Справа № 146/1825/18
Провадження № 22-ц/801/2125/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуСправа № 146/1825/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Марчук В.С., Ковальчука О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року, ухвалене суддею Томашпільського районного суду Вінницької області Скаковською І.В.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його вітчим - ОСОБА_2 , з яким позивач проживав з 1977 року і до моменту смерті. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається, із земельної ділянки площею 4,0800 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 050884 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Позивач вказує, що спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 не залишилося, заповіту він не складав. В 1986 році його мати ОСОБА_3 , яка була цивільною дружиною ОСОБА_2 купила будинок, в якому позивач з спадкодавцем проживали однією сім`єю 31 рік, тому ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги за законом.

ОСОБА_1 зазначає, що так як померлий ОСОБА_2 був йому не рідним батьком, а співмешканцем його рідної матері, тому оформити право власності на спадщину не може, оскільки відсутні дані про їх родинні відносини.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що у матеріалах справи відсутні докази проживання однією сім`єю позивача із спадкодавцем, також позивач не надав суду доказів того, що він був пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки з померлим ОСОБА_2 .. Звертає увагу на перебіг строку позовної давності для звернення до суду та застосувати цю норму, оскільки загальний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України складає 3 роки.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та в межах її вимог, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Після його смерті відкрилася спадщина за законом, що складається із земельної ділянки площею 4,0800 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 050884 (а.с. 8).

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно дост.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.21 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Про це також зазначив Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 в справі № 461/4689/15-ц, провадження № 61-43735 св18.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Докази повинні бути не тільки належними, допустимими, достовірними, але й достатніми. Про що суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тобто, тягар доказування обставин викладених в позові, згідно з перерахованими нормами права, покладається на позивача.

Позивач в позові, як на доказ спільного проживання із спадкодавцем, посилається на свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.11.2006 ОСОБА_1 є спадкоємцем майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, по АДРЕСА_1, радгосп Горишківський Томашпільського району Вінницької області, який належав ОСОБА_3 (а.с. 10); договір купівлі-продажу будинку від 14 травня 1986 року (а.с. 11) та відомості про кількість виборців, які отримали виборчі бюлетені, серед яких був ОСОБА_2 (а.с. 16).

Однак зазначені документи не підтверджують факт проживання однією сім`єю, існування спільного побуту, взаємних прав і обов`язків між померлим та позивачем та не можуть бути підставою для визнання його спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця.

З таким висновком суду погоджується апеляційна інстанція.

Позивач не надав належних доказів в підтвердження факту його спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем аж до часу відкриття спадщини. Не надано доказів ведення спільного господарства, побуту, наявності спільного бюджету, витрачання коштів на спільні цілі в період, який охоплював спірні події, не менше як п`ять років.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не обґрунтованого не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт проживання скаржника із спадкодавцем, є безпідставними , оскільки суд в своєму рішенні належним чином мотивував , з яких підстав він не прийняв дані свідчення до уваги в якості доказу.

Покази допитаних свідків не можуть бути єдиною та достатньою підставою для задоволення заявлених вимог, про що правильно вказав суд у своєму рішенні.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження.

В матеріалах справи відсутні докази, які засвідчують існування сімейних відносин не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: В.С. Марчук

О.В. Ковальчук