Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 562/1685/16

провадження № 61-29245св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Хилевич С. В. Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 липня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що відповідно до договору від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2 400 грн. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг банк має право змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість. Просить стягнути з ОСОБА_1 борг у сумі 11 827, 58 грн, що складається з наступного: 741, 17 - заборгованість за кредитом; 7 447 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 600 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 539, 41 грн - (процентна складова).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору та підстав збільшення відсоткової ставки за кредитом.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2017 року в частині відмови в стягненні заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією скасовано.

Позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 741, 17 грн заборгованості за кредитом; 585, 75 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом; 2 600 грн пені та комісії. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалюючи нове рішення у частині, апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, за відсотками, пені та комісії підлягають задоволенню, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та привалами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір. Штраф у розмірі 696, 35 грн, є подвійною відповідальністю і не може бути стягнутий із відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року та залишити в силі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не прийняв надані ним квитанції як доказ погашення кредитної заборгованості, усупереч вимогам законодавства в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку, умови і правила, тарифи банку не містять його підпису, а також банком пропущено позовну давність.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін оскаржуване судове рішення, як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу, № 562/1685/16 із суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк» укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір складається з заяви-анкети, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_1 в заяві-анкеті.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка в розмірі 30% на рік, 01 вересня 2014 відповідно до наказу банку №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року відсоткова ставка була збільшена до 34,80%, 01 квітня 2015 року підвищена до 43,20%, згідно наказу №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року.

Згідно наданого представником позивача розрахунку станом на 30 червня 2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 4 623, 27 грн, яка складається з 741, 17 грн заборгованості за кредитом; 585, 75 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2 600 грн - пеня та комісія, 696, 35 грн - штраф.

ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву вказав, що 02 грудня 2013 року звернувся до банку з метою повного погашення кредиту. Йому повідомили, що загальна сума заборгованості становить 2 000 грн. Того ж дня вніс цю суму в касу банка, що стверджується двома квитанціями. Банк в своєму розрахунку відобразив лише одну суму 1 400, 01 грн. Інша сума - 599, 99 грн не вказана.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено наступний висновок.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

В анкеті-заяві від 10 жовтня 2012 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

У матеріалах справи наявні дві квитанції від 02 грудня 2013 року про сплату ОСОБА_1 на рахунок банку 1 400, 01 грн і 599, 99 грн. У розрахунку заборгованості, наданій ПАТ КБ «ПриватБанк», наявна інформація про зарахування 02 грудня 2013 року лише 1 400, 01 грн. Пояснення банку щодо зарахування коштів за іншою квитанцією у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не встановив розмір заборгованості за кредитним договором.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, в зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту - скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд, в частині стягнення заборгованості про стягнення відсотків, пені та комісії указане рішення підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні вимог у цій частині.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь банку пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1 118 грн за подання позову і 1 230 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення відсотків, пені та комісії скасувати.

У позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіпро стягнення відсотків, пені та комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог банку 1 118 гривень на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання позову, 1 230 гривень - за подання апеляційної скарги апеляційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук