Єдиний унікальний номер судової справи № 488/1480/17
Провадження № 22-ц/812/1516/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю представника ДВС - Долини Д.В.,

стягувача - ОСОБА_1 ,

боржника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Коваленком І.В., повний текст складено того ж дня, за поданням державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульського ВДВС) про примусове проникнення до приміщення,-

В С Т А Н О В И В

У липні 2019 року старший державний виконавець Інгульського ВДВС Долина Д.В. звернувся до суду із поданням про надання дозволу на примусове проникнення до приміщень, які знаходяться на прогулянковому судні марки «Омега», 1998 року побудови, з реєстраційним номером НОМЕР_1 та належать боржнику ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій.

Обґрунтовуючи подання вказав, що в Інгульському ВДВС на виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/489/840/18 від 06 березня 2019 року виданого Ленінським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 124 230 грн.61 коп.

Державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, проте боржник ухиляється від виконання такого.

Під час виконавчих дій ним з`ясовано, що боржнику належить прогулянкове судно марки «Омега», 1998 року побудови, з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Посилається на те, що він позбавлений можливості провести виконавчі дії щодо виконання судового рішення, просив надати дозвіл на примусове проникнення до приміщень, які знаходяться на прогулянковому судні марки «Омега», 1998 року побудови, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , для проведення виконавчих дій.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2019 року подання задоволено.

Надано старшому державному виконавцю Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області дозвіл на примусове проникнення до приміщень, які знаходяться на прогулянковому судні марки «Омега», 1998 року побудови, з реєстраційним номером НОМЕР_1 та належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_2 , для подальшого примусового виконання зведеного виконавчого провадження за № 58939544.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції боржник подав на неї апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції під час поставлення оскаржуваної ухвали не надано уваги обставинам щодо встановлення підсудності даного подання. Крім того вказував, що не чинив перешкод під час проведення виконавчих дій.

У відзиві державний виконавець посилається на законність ухвали суду першої інстанції просить залишити її без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 правом на подачу відзиву не скористався.

У суді апеляційної інстанції боржник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив про її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Державний виконавець відділу ДВС, стягувач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця (ч.1). Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця (ч.2).

Задовольняючи подання державного виконавця та надаючи дозвіл на примусове проникнення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судових рішень.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в Інгульському ВДВС на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження № №58939544 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/840/18, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва від 06.03.2019, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 124230,61 грн.

19.04.2019 згідно відповідей Державної фіскальної служби України інформація стосовно відкритих рахунків в ДРФО та інформація про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами відсутня, згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсію, інформація відсутня.

08.05.2019 згідно відповідей БД «Автомобіль» та НАІС МВС України рухоме майно за боржником не зареєстровано.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, за критерієм пошуку фізична особа, внесено публічне обтяження, заборонено відчужувати морське судно, яхта НОМЕР_1.

08.05.2019 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

08.05.2019 боржнику за адресою: АДРЕСА_1 за вих. № 31337 рекомендованою кореспонденцією було направлено виклик до державного виконавця.

10.05.2019 направлено запити до банківських установ про повідомлення наявності рахунків боржника, а також інформації щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфу.

Згідно отриманих відповідей АТ «ПУМБ», АТ «ОТП Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Укрсиббанк» ОСОБА_2 не є клієнтом банків.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 25.06.2019 ОСОБА_2 має відкриті рахунки в банку.

25.05.2019 боржник на виконання виклику державного виконавця з`явився до державного виконавця та пояснив, що він має у власності яхту, тимчасово не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

26.06.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

03.07.2019 до ВДВС надійшла відповідь з Державної служби морського та річкового транспорту про те, що боржник є власником прогулянкового судна марки «Омега», 1998 року побудови з реєстраційним номером НОМЕР_1.

03.07.2019 до ВДВС надійшла заява стягувача про необхідність звернути стягнення на яхту НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Новобудівна, 1-Б на території яхт-клубу «ДЮСОК».

08.07.2019 до Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області направлено повідомлення про проведення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу ДВС.

08.07.2019 згідно акту державного виконавця було встановлено, що майно боржника відсутнє. Згідно журналу виходу та прибуття суден боржник вийшов на відпочинок 26.06.2019 о 18.00 год. і до теперішнього часу не повернувся.

08.07.2019, з метою забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем було направлено постанову про арешт майна боржника, копії направлено сторонам для відома та внесені відомості про обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

09.07.2019, згідно акта державного виконавця встановлено, що боржник та майно боржника перебувало на території яхт-клубу «ДЮСОК», але боржник відмовився надати доступ до приміщення яхти. У зв`язку із чим, провести виконавчі дії з арешту та опису майна боржника виявилось неможливим.

09.07.2019 боржником надано пояснення про неможливість надати доступ до приміщень яхти в зв`язку з тим, що він не був повідомлений про дату та час проведення виконавчих дій і зобов`язався надати доступ до вказаного судна 12.07.2019 о 14.00 год. за адресою: м. Миколаїв, вул. Новобудівна, 1-Б, територія яхт-клубу «ДЮСОК». Про відповідальність за невиконання своїх зобов`язань був повідомлений, про що засвідчив в поясненні.

09.07.2019 від стягувача надійшла заява про те, що він не заперечує у відкладенні виконавчих дій до 12.07.2019.

12.07.2019 згідно акта державного виконавця було встановлено, що майно боржника та сам боржник на території яхт-клубу «ДЮСОК» було відсутнє.

12.07.2019 боржник самостійно з`явився до ВДВС та долучив до матеріалів справи заяву з повідомленням, що захворів та перебуває на амбулаторному лікуванні, про що свідчить довідка, видана лікарем ОСОБА_5 .

В цей же день вказаний лікар надав пояснення, що ОСОБА_2 з`явився до нього на скарги щодо болю в горлі, що не перешкоджало його вільному переміщенню.

З вказаного випливає, що боржник мав змогу виконати свої зобов`язання та надати доступ державному виконавцю до свого майна.

17.07.2019 від стягувача надійшла заява з повідомленням, що він звернувся до правоохоронних органів з приводу того, що боржник ухиляється від виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.10.2018 та дані про це були внесені до ЄРДР.

Станом на 18.07.2019 відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» про прийняття до виконання постанови про арешт коштів від 26.06.2019 до відділу не надходило. 18.07.2019 постанову про арешт коштів повторно направлено на виконання до ПАТ КБ «Приватбанк»

Частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст. 5 вказаного закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до вимог ч.1 ст.18 Закону "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом - стаття 10 Закону.

Згідно з ч.2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 5 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Таким чином, при примусовому виконанні судового рішення державним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника чи іншого володіння є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.

Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, державний виконавець у порядку, визначеному законом, звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до приміщень, які знаходяться на прогулянковому судні марки «Омега», 1998 року побудови та яке належить боржнику, оскільки з огляду на проведені державним виконавцем виконавчі дії по виконавчому провадженню та отриману інформацію щодо майнового стану боржника та наявного у останнього майна, єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до приміщень прогулянкового судна для опису та арешту майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Посилання апеляційної скарги щодо звернення з поданням до неналежного суду та порушено правила підсудності колегія суддів відхиляє, оскільки з вказаним поданням державний виконавець звернувся до Ленінського районного суду Миколаївської області, тобто до суду, який ухвалив рішення на підставі якого видано виконавчий лист, що передбачено ч.1 ст.439 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги щодо не ухилення боржника від виконання рішення суду спростовується наданими державним виконавцем матеріалами виконавчого провадження.

Слід враховувати також те, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави ( пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Колегія суддів вважає необхідним врахувати також практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Не виконання рішення порушує конституційну гарантію прав і свобод стягувача, як людини і громадянина на справедливий судовий захист.

За такого, з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що примусове проникнення до приміщень, які знаходяться на прогулянковому судні марки «Омега», з метою виконання рішення суду, направленого на захист праві, інтересів стягувача, а саме на захист його конституційного права на справедливий судовий захист, є легітимним втручанням держави у права як боржника, так як воно здійснюється згідно з законом та є необхідним (пропорційним) у демократичному суспільстві.

Відповідно до частини першої ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

__________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.