ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9592/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/777/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Чукля Д.І.

та учасників судового процесу: представника акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» Ільків С.М., представника ОСОБА_1 - адвоката Бурка О.В., представника ОСОБА_2 - адвоката Осіва П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9592/14-ц за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, ухвалене суддею Сливкою Л. ОСОБА_3 , повне судове рішення складене 21 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №53/08-КІ, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну невідновлювальну лінію на загальну суму 330 000 доларів США зі сплатою 14 % річних терміном до 21 вересня 2018 року. У подальшому між сторонами укладено договори від 14 липня 2009 року № 1 та від 09 липня 2010 року № 3, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору в частині встановлення розміру кредитної лінії та терміну користування кредитом, який продовжено до 15 липня 2021 року. Згідно зі змінами та доповненнями до договору процентна ставка визначена: змінами від 23 листопада 2010 року - у розмірі 12,5 % річних; змінами від 22 червня 2012 року з 15 липня 2012 року по 14 липня 2013 року - у розмірі 10 % річних; змінами від 15 липня 2013 року з 15 липня 2013 року - у розмірі 9,5 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 вересня 2008 року між цими ж сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 109,3 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1 Валова, АДРЕСА_2 .

Позивач зазначив, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 330000 доларів США, а відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі згідно з доданим до позову розрахунком.

На підставі пункту 9 кредитного договору, котрий встановлює право банку вимагати дострокового повернення кредиту у випадку порушення позичальником умов договору, позивач вимагає дострокового повернення всієї суми кредиту, відсотків та пені, що з врахуванням часткового погашення відповідачем кредиту становить 284311,67 доларів США.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до банку, обґрунтовуючи його тим, що у кредитному договорі, укладеному між сторонами, відсутні істотні умови, що стосуються виконання зобов`язань в частині надання коштів позичальнику. Зазначає, що банк здійснював нечесну підприємницьку діяльність, оскільки на момент укладення спірного договору ПАТ «Креді Агріколь Банк» не був уповноважений виконувати валютні операції на валютному ринку України. Посилаючись на наведене, просив суд визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року у справі № 607/9592/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 24 червня 2015 року, було задоволено позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмолено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2016 року вказані судові рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи банк збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 284605,76 доларів США і пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди у розмірі 1842142,26 грн., а також понесені судові витрати.

Окрім того, під час нового розгляду справи за клопотанням банку до участі у справі у якості співвідповідача за первісним позовом було залучено ОСОБА_2 Банк мотивував, що на час укладення кредитного договору ОСОБА_2 перебувала із ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі та несе солідарну відповідальність за борговими зобов`язаннями сім`ї, оскільки кредит є споживчим та був використаний в інтересах сім`ї.

Із урахуванням залучення співвідповідача ОСОБА_2 банком було подано уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором в сумі 284605,76 доларів США та пеню в розмірі 1842142,26 грн., а також стягнути в рівних частинах з відповідачів судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року у позові акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та у зустрічному позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ «Креді Агріколь Банк» подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована безпідставністю висновку суду про відсутність доказів видачі коштів позивачу, з огляду на наявність в матеріалах справи: виписки з карткового рахунку № НОМЕР_1 , яка є належним та допустимим доказом видачі кредитних коштів, шляхом їх зарахування на поточний рахунок позичальника і є первинним документом зведеним регістром аналітичного обліку; оборотних відомостей по рахунках для обліку та погашення заборгованості, з яких вбачається факт перерахування коштів позичальнику; кредитного договору від 23 вересня 2008 року; додатку до кредитного договору №1 із графіком погашення суми кредиту; а також іншими договорами, які були укладені з ОСОБА_1 на зміну окремих умов кредитного договору із відповідними додатками до кредитних договорів, де передбачений залишок заборгованості за кредитом, які підписувались ОСОБА_1 та ним не оспорювались. А також банк зазначив про помилковість висновку експерта про неможливість встановлення об`єктивного розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки даний висновок суперечить іншим доказам, зокрема, бухгалтерським документам про перерахування кредитних коштів позичальнику, наданим банком. Банк посилався на неправильність висновку суду про відмову в позові до ОСОБА_2 з підстав видачі кредиту не в інтересах сім`ї, оскільки кредит був виданий ОСОБА_1 під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_2 .

У решті рішення суду не оскаржується і підстав до його перегляду апеляційний суд не вбачає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. При цьому посилався, що банком не було доведено належними та допустимими доказами - оригіналами первинної бухгалтерської документації факту видачі йому коштів відповідно до вимог кредитного договору у заявленій банком сумі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Осів П.В. апеляційної скарги не визнав, посилаючись на її необґрунтованість. Рішення суду вважає таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначив, що висновок суду про відсутність доказів видачі кредитних коштів ОСОБА_1 у заявленому банком розмірі відповідає обставинам справи та вимогам закону. Правильним є також висновок суду про укладення кредитного договору не в інтересах сім`ї, оскільки даний факт є преюдиційним, встановленим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року у цивільній справі №607/2831/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, де ПАТ «Креді Агріколь банк» було залучено у якості третьої особи, котре залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник банку підтримала апеляційну скаргу з мотивів, викладених у скарзі.

Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Представник не заперечив отримання ОСОБА_1 кредиту, однак, не назвав конкретний розмір отриманих кредитних коштів, заперечуючи перерахування банком коштів у визначеній договором сумі.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи, що кредитні кошти не були отримані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року у цивільній справі №607/2831/16-ц, яке набрало законної сили. А також вказував, що банком не доведено належними та допустимими доказами перерахування позичальнику ОСОБА_1 суми кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення із відповідачів заборгованості за спірним кредитним договором мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання банком траншів кредитної лінії за кредитним договором позичальнику, які б дозволили встановити розмір фактично виданого кредиту в рамках кредитного договору, а розрахунок банку не відповідає наявним первинним документам і є необгрунтованим.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2008 року, між Акціонерним Товариством «Індустріально-експортний банк» та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 53/08-КІ.

Згідно із умовами п.1.1 кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії. У валюті. Обумовленій в цьому договорі, у розмірі 330000 доларів США, а позичальник зобов`язувався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі строком до 21 вересня 2018 року.

Відповідно до п. 3.10 вказаного договору надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_2 , що відкритий у філії Тернопільська дирекція АТ Індекс-Банк. Днем надання кредиту вважається день зарахування кредитних коштів на рахунок, зазначений у п. 6.7 (1).

Пунктами 4.2.1, 5.1, 6.4 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 14 % річних. Позичальник зобов`язаний повернути кредит частинами щомісячно до 15 числа місяця наступного за періодом нарахування процентів відповідно до графіку погашення, що є додатком №1 цього договору. Платежі по основній сумі кредиту та процентах за користування кредитом повинні бути здійснені у тій валюті, у якій нараховано кредит.

Згідно із п. 6.7 договору виконання боргових зобов`язань Позичальником за цим Договором здійснюється шляхом безготівкових перерахувань грошових коштів на користь банку: повернення кредиту на рахунок № НОМЕР_3 в філії Тернопільська дирекція АТ Індекс-банк; сплата процентів на рахунок № НОМЕР_4 в філії Тернопільська дирекція АТ Індекс-банк.

У подальшому між сторонами укладено договори: № 1 від 14.07.2009 року та № 3 від 09.07.2010 року, якими внесено зміни та доповнення до кредитного договору № 53/08-КІ від 23.09.2008 року в частині встановлення розміру кредитної лінії 306426,95 доларів США та терміну користування кредитом, який продовжено ОСОБА_1 до 15 липня 2021 року.

Крім того, сторони визначили: договором № 4 від 25 серпня 2010 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору сторони змінили рахунки виконання боргових зобов`язань позичальника на наступні: повернення кредиту на рахунок № НОМЕР_5 в ПАТ «Індекс-банк», сплати процентів на рахунок № НОМЕР_6 в ПАТ «Індекс-банк», сплати комісії за дострокове погашення кредиту на рахунок № НОМЕР_7 в ПАТ «Індекс-банк», сплати будь-якого штрафу, пені на рахунок № НОМЕР_8 в ПАТ «Індекс-банк» МФО 300614.

Договором № 5 від 23.11.2010 року - проценту ставку у розмірі 12,5 % річних

Договором № 7 від 22.06.2012 року - проценту ставку: за період з 23.11.2010 року до 14.07.2012 року - 12,5 % річних; за період з 15.07.2012 року по 14.07.2013 року - 10 % річних; з 15.07.2013 року до 15.07.2021 року- 12,5 % річних

Договором № 8 від 15.07.2013 року - процентну ставку у розмірі 9,5 % річних з 15.07.2013 року.

Кредитний договір №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року, а також договори №1,3-8 про внесення змін та доповнень до даного договору містили завірені підписами сторін додатки із графіками погашення суми кредиту, які сторонами не оспорювались. Зокрема, графіками передбачався залишок заборгованості за кредитом у валюті станом на час укладення угод. Так, додаток №1 передбачав початковий залишок заборгованості за кредитом у валюті кредиту 327250 (т.1 а.с.18); за додатком №1 до Договору про внесення змін та доповнень №7 від 22 червня 2012 року до даного кредитного договору, такий залишок у вже становив з урахуванням часткового погашення суми кредиту позичальником - 297826,81(т.1а.с.33). Графіком погашення кредиту до договору №8 від 15 липня 2013 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року погоджено сторонами, що станом на 01.06.2013 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком - 286824.98 доларів США (а.с.38). Ці графіки були підписані ОСОБА_1 , який підтверджував, таким чином свою заборгованість перед банком, визнаючи її, та не заперечуючи розміру такої заборгованості.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 109,3 кв.м, розташоване по АДРЕСА_2 .

Доданими до матеріалів справи валютними меморіальними ордерами за №№ 53/08-КІ від 24.09.2008 року та від 30.09.2008 року, випискою з історії операцій банку власника рахунку ОСОБА_1 , розпорядженнями бухгалтерії філії Тернопільської дирекції АТ Індекс-Банк від 24.09.2008 року та від 30.09.2008 року банк підтверджує факт виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та перерахування на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 кредитних коштів на загальну суму 330000 доларів США двома траншами - 74240 доларів США та 255760 доларів США.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність в обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в оскаржуваній його частині відповідає неповністю.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що банком не надано доказів щодо передачі коштів ОСОБА_1 , а тому у позичальника не виникло зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти у відповідності до положень статті 1054 ЦК України.

Зазначений висновок не відповідає обставинам справи.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику траншами, при цьому мінімальний розмір кожного траншу повинен бути не менше ніж 20% від суми ліміту невідновлювальної кредитної лінії і в будь-якому разі не менше ніж мінімальна сума кредиту (тобто 5000 USD або еквівалент в іншій валюті в межах ліміту кредитування.

п.2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням:

рефінансування кредитної заборгованості 74240,00 доларів США перед ВАТ КБ Надра.

Особисті потреби.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На доведення виконання своїх зобов`язань щодо надання грошових коштів позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором №53/08-КІ від 23.09.2008 року позивачем подано суду розпорядження бухгалтерії філії Тернопільська дирекція АТ ІНДЕКС-БАНК заступника директора Іванійчука П.П., розпорядника Бульдяка П.М., виконавця Шевченко В.В. про перерахування відповідних траншів на суми 74240.00 доларів США та 255760 доларів США для отримувача ОСОБА_1 з призначенням: надання фінансового кредиту за кредитним договором №53/08-КІ від 23.09.2008; копії валютного меморіального ордеру №53/08-КІ від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 ; валютного меморіального ордеру № 53/08-КІ від 30 вересня 2008 року на суму 255760 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 ; копію меморіального валютного ордера №200 від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США; копію меморіального валютного ордера №200 від 30 вересня 2008 року на суму 255760 доларів США; оборотні відомості по рахунках: 88501 за період з 23.09.2008 по 13.02.2009; НОМЕР_3 за період з 13.02.2009 по 25.08.2010; НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 ,№ НОМЕР_12 рахунків простроченого кредиту, нарахованих доходів та прострочених відсотків, 1928 за період з 25.08.2010 по 14.09.2017 та по рахунку № НОМЕР_13 за період з 25.08.2010 по 14.09.2017; НОМЕР_14 (прострочені відсотки), 7727 (прострочений кредит), НОМЕР_15 (рахунок простроченого кредиту), НОМЕР_16 (рахунок прострочених відсотків), виписку з історії операцій з рахунку № НОМЕР_1 ; а також довідку ВАТ КБ Надра від 25.09.2009 №7-3833, з якої вбачається, що перший виданий ОСОБА_1 транш у розмірі 74240,00 доларів США він використав за цільовим призначенням - для рефінансування кредитної заборгованості перед ВАТ КБ Надра.

Відповідно до частини другої статті 64 ЦПК України 2004 року письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати оригінал.

Копії письмових доказів, що подаються до суду, мають бути оформлені відповідно до вимог Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003 затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55).

Наведене передбачає, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

13.10.2014 року повноважним представником ПАТ ПАТ «Креді АгрікольБанк» до суду були надані копії валютного меморіального ордеру №53/08-КІ від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 ; валютного меморіального ордеру № 53/08-КІ від 30 вересня 2008 року на суму 255760 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 , що засвідчені у встановленому порядку представником банку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що клопотання сторони відповідача та судового експерта про витребування оригіналів меморіальних валютних ордерів не було виконано у зв`язку із їх знищенням за закінченням термінів зберігання, про що суду було представлено акт центрального відділення ПАТ Креді Агріколь Банк у м.Тернопіль №1 від 10 грудня 2013 року Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, що відповідає постанові Правління Національного банку України від 08 грудня 2004 року №601 Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання.

За вимогами ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Таким чином, відповідно до вимог процесуального закону позивач заявив про неможливість подачі оригіналів меморіальних ордерів із представленням доказу про такі обставини.

Відповідно до висновку №18 судово-економічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 607/9592/14-ц від 20 червня 2017 року експерт С.М. Перепелюк С.М. не дала відповіді на поставлені питання щодо відповідності розрахунку заборгованості умовам договору та розрахунковим документам, суми отриманого кредиту ОСОБА_1 , розміру його заборгованості, вказавши про неврахування у розрахунках банку квитанції на переказ готівки №47 від 15.12.2008 р. на суму 2559, 00 доларів США. Разом з тим, експерт вказав, що не може надати відповіді на поставлені питання у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи документів, що підтверджують надання банком кредиту позичальнику так і документів, що підтверджують погашення кредиту. Тобто, зазначаючи, що документів, що підтверджують погашення кредиту не подано, експерт одночасно стверджує, що квитанція на переказ готівки №47 від 15.12.2008 р. на суму 2559, 00 доларів США банком на погашення кредиту у розрахунках не врахована.

Відповідно до вимог ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта є протирічивим, суперечить іншим доказам по справі, таким як розпорядження бухгалтерії філії Тернопільська дирекція АТ ІНДЕКС-БАНК заступника директора Іванійчука П.П., розпорядника Бульдяка П.М., виконавця Шевченко В.В. про перерахування відповідних траншів на суми 74240.00 доларів США та 255760 доларів США для отримувача ОСОБА_1 з призначенням: надання фінансового кредиту за кредитним договором №53/08-КІ від 23.09.2008; копії валютного меморіального ордеру №53/08-КІ від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 ; валютного меморіального ордеру № 53/08-КІ від 30 вересня 2008 року на суму 255760 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 ; копію меморіального валютного ордера №200 від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США; копію меморіального валютного ордера №200 від 30 вересня 2008 року на суму 255760 доларів США; оборотні відомості по рахунках: 88501 за період з 23.09.2008 по 13.02.2009; НОМЕР_3 за період з 13.02.2009 по 25.08.2010; НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 ,№ НОМЕР_12 рахунків простроченого кредиту, нарахованих доходів та прострочених відсотків, 1928 за період з 25.08.2010 по 14.09.2017 та по рахунку № НОМЕР_13 за період з 25.08.2010 по 14.09.2017; НОМЕР_14 (прострочені відсотки), 7727 (прострочений кредит), НОМЕР_15 (рахунок простроченого кредиту), НОМЕР_16 (рахунок прострочених відсотків), виписку з історії операцій з рахунку № НОМЕР_1 ; а також довідку ВАТ КБ Надра від 25.09.2009 №7-3833, з якої вбачається, що перший виданий ОСОБА_1 транш у розмірі 74240,00 доларів США він використав за цільовим призначенням - для рефінансування кредитної заборгованості перед ВАТ КБ Надра; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №53/08-КІ ВІД 23.09.2008 року станом на 10.06.2014 року. А тому висновок експерта не може бути прийнятим до уваги апеляційним судом.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №53/08-КІ ВІД 23.09.2008 року станом на 10.06.2014 року така становить- 264 530,60 доларів США сума строкової заборгованості; 8 329,75 доларів США сума простроченої заборгованості; 2 232,15 доларів США сума нарахованих відсотків; 8 649,20 доларів США сума прострочених відсотків; 569,97 доларів США пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди (т.1 а.с.5), із вимоги щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором №53/08-КІ ВІД 23.09.2008 року щодо неповерненої суми кредиту вбачається заборгованість 272860,35 доларів США; 6489,06 доларів США процентів за користування кредитом та 2055, 38 грн - пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту та процентів. (т.1 а.с.43). Тобто, відповідачем ОСОБА_1 частково були повернені грошові кошти банку й сплачувалися відсотки, що також свідчить про помилковість висновків суду щодо недоведення фактичної передачі грошових коштів позичальникові й відсутність у нього зобов`язання їх повернути та сплатити відсотки, відповідно до положень статті 1054 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оскільки до предмета доказування в справах про стягнення заборгованості за кредитним договором входить сукупність фактів, серед яких й докази повернення (часткового повернення) чи неповернення кредитних коштів та сплати процентів, розмір заборгованості, а тому довідка про розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №53/08-КІ від 23.09.2008 року станом на 10.06.2014 року є належним доказом.

Згідно зі ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які місять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

На підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та наявність у відповідача невиконаних зобов`язань з повернення кредитних коштів банком було надано: копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, договір іпотеки, додаткові угоди із погодженими сторонами графіками погашення кредиту, меморіальні ордери, виписки із рахунків позичальника. Зазначені докази підтверджують виконання банком умов кредитного договору та зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику, відповідно до статті 1054 ЦК України.

При цьому, відмовляючи у зволенні позову, суд не врахував, що цивільне судочинство здійснюється на принципі змагальності сторін, та у порушення ст .89, 263, 264 ЦПК України не зазначив, якими доказами, поданими відповідачем, спростовуються обставини отримання ним кредитних коштів у розмірі меншому, ніж передбачено договором, та якому конкретно розмірі.

Судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення не надано належної оцінки тому, що позичальник, отримавши кредитні кошти, відповідно до умов кредитного договору, частково сплачував заборгованість, про що були представлені суду відповідні квитанції про погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.131-135), що свідчить про визнання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Окрім того, Кредитний договір №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року, а також договори №1,3-8 про внесення змін та доповнень до даного договору містили завірені підписами сторін додатки із графіками погашення суми кредиту, які сторонами не оспорювались. Зокрема, графіками передбачався залишок заборгованості за кредитом у валюті станом на час укладення угод. Так, додаток №1 передбачав початковий залишок заборгованості за кредитом у валюті кредиту 327250 (т.1 а.с.18); за додатком №1 до Договору про внесення змін та доповнень №7 від 22 червня 2012 року до даного кредитного договору, такий залишок у вже становив з урахуванням часткового погашення суми кредиту позичальником - 297826,81(т.1а.с.33). Графіком погашення кредиту до договору №8 від 15 липня 2013 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року погоджено сторонами, що станом на 01.06.2013 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком - 286824.98 доларів США (а.с.38). Тобто, вбачається хронологічне зменшення розміру заборгованості у зв`язку із її частковим погашенням. Ці графіки були підписані особисто ОСОБА_1 , який підтверджував таким чином свою заборгованість перед банком, визнаючи її у вказаному банком розмірі, та не заперечуючи розміру такої заборгованості.

Про отримання меншої (без зазначення якої саме) суми кредиту ОСОБА_1 заявив на заперечення позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у червні 2014 року.

Доводи ОСОБА_1 щодо отримання ним кредитних коштів в меншій кількості, ніж передбачено кредитним договором, не спростовують наданих банком доказів: кредитного договору, розрахунку заборгованості, договору іпотеки, додаткових угод із погодженими сторонами графіками погашення кредиту, меморіальних ордерів, виписки із рахунку позичальника, банківських оборотних відомостей по рахунках, а вчинені ОСОБА_1 дії на повернення кредиту в межах дії кредитного договору суперечать таким доводам.

За вимогами ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним з підстав отримання ним кредитних коштів в меншій кількості, ніж встановлено договором, оскільки сам факт укладення кредитного договору він не заперечував, у зв`язку з чим діють положення законодавства щодо презумпції правомірності правочину.

Більше того, як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді представник ОСОБА_1 не заперечував укладення вказаного кредитного договору та додаткових угод до нього між ним та банком, як і не заперечував факту отримання кредитних коштів, однак суму кредитних коштів, які він вважає фактично отриманими, відмовився назвати і доказів, яку ж конкретно суму він отримав від банку не навів.

Отже, банком надано достатньо доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 грошових коштів на виконання умов кредитного договору №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року.

Суд дійшов помилкового висновку про відсутність належних та допустимих доказів надання банком траншів кредитної лінії за кредитним договором позичальнику, які б дозволили встановити розмір фактично виданого кредиту в рамках кредитного договору, а розрахунок банку не відповідає наявним первинним документам і є необгрунтованим.

При цьому суд безпідставно застосував до даних правовідносин правовий висновок, що міститься в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), зроблений у правовідносинах про генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Отже, обставини справи стосуються інших фактичних обставин, які є відмінними від обставин, що є предметом даної справи.

Колегія суддів не може прийняти до уваги арґументи представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що банком не доведено належними та допустимими доказами перерахування позичальнику ОСОБА_1 суми кредиту у розмірі, передбаченому кредитним договором, оскільки такі доводи спростовуються доказами по справі, такими як розпорядження бухгалтерії філії Тернопільська дирекція АТ ІНДЕКС-БАНК заступника директора Іванійчука П.П., розпорядника Бульдяка ОСОБА_4 М., виконавця Шевченко В.В. про перерахування відповідних траншів на суми 74240.00 доларів США та 255760 доларів США для отримувача ОСОБА_1 з призначенням: надання фінансового кредиту за кредитним договором №53/08-КІ від 23.09.2008; копії валютного меморіального ордеру №53/08-КІ від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 ; валютного меморіального ордеру № 53/08-КІ від 30 вересня 2008 року на суму 255760 доларів США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором №53/08-КІ від 23.09.2008 на поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_9 ОСОБА_1 ; копію меморіального валютного ордера №200 від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США; копію меморіального валютного ордера №200 від 30 вересня 2008 року на суму 255760 доларів США; оборотні відомості по рахунках: 88501 за період з 23.09.2008 по 13.02.2009; НОМЕР_3 за період з 13.02.2009 по 25.08.2010; НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 ,№ НОМЕР_12 рахунків простроченого кредиту, нарахованих доходів та прострочених відсотків, 1928 за період з 25.08.2010 по 14.09.2017 та по рахунку № НОМЕР_13 за період з 25.08.2010 по 14.09.2017; НОМЕР_14 (прострочені відсотки), 7727 (прострочений кредит), НОМЕР_15 (рахунок простроченого кредиту), НОМЕР_16 (рахунок прострочених відсотків), виписку з історії операцій з рахунку № НОМЕР_1 ; а також довідку ВАТ КБ Надра від 25.09.2009 №7-3833, з якої вбачається, що перший виданий ОСОБА_1 транш у розмірі 74240,00 доларів США він використав за цільовим призначенням - для рефінансування кредитної заборгованості перед ВАТ КБ Надра; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №53/08-КІ ВІД 23.09.2008 року станом на 10.06.2014 року. А також твердження відзивів про отримання ОСОБА_1 кредиту у меншому розмірі, ніж передбачений кредитним договором, спростовується копію кредитного договору, розрахунком заборгованості, договором іпотеки, додатковими угодами із погодженими сторонами графіками погашення кредиту, в яких зазначався залишок заборгованості за кредитом, котрий ОСОБА_1 визнавав, засвідчивши його власними підписами (т.1а.с.18-19,22-23,25-26,33-34,38-39) та погашав частково таку заборгованість (т.1 а.с.131-135); меморіальними ордерами, виписками із рахунків позичальника. Зазначені докази підтверджують виконання банком умов кредитного договору та зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику, відповідно до статті 1054 ЦК України.

Однак, вимоги банку про стягнення із позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року в сумі 284605,76 доларів США, у тому числі 272860,35 доларів США прострочена заборгованість по кредиту і 11745,41 долар США прострочена заборгованість по відсотках, а також пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди в розмірі 1842142,26 грн. не можуть бути задоволені у повному обсязі, з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави. Якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловлено правову позицію про те, що проценти за кредитом нараховуються протягом строку кредитування; якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені статтею 625 ЦК України.

п.7.2.2 кредитного договору сторони обумовили дострокове повернення кредиту. Банк набуває право, письмово повідомивши про це позичальника, в односторонньому порядку вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит в повному обсязі. При цьому обов`язки банку з надання кредиту за цим договором припиняються. А цей договір між сторонами вважається зміненим, як зазначено в цьому пункті. Позичальник зобов`язаний, незважаючи на інші положення цього договору, виконати зазначену вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із нарахованою платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно із цим договором, в строк не пізніше 3 робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги позичальником.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 квітня 2014 року банк, пред`явивши до ОСОБА_1 письмову вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором №53/08-КІ ВІД 23.09.2008 року(т.1 а.с.43), отриману позичальником, скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, змінив умови договору щодо строку кредитування 28 квітня 2014 року. А, отже, будь-які нарахування за спірним кредитним договором після вказаної дати суперечать як вимогам закону, так і умовам договору.

А тому до задоволення підлягають невиконані боргові зобов`язання за кредитним договором, котрі за вимогою банку від 24 квітня 2014 року складаються із: неповерненої суми кредиту 272860,35 доларів США; 6489,06 доларів США процентів за користування кредитом та 2055, 38 грн - пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту та процентів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведених обставин та норм закону, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором підлягає скасуванню. Із відповідача ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року у сумі 279349,41 доларів США та 2055,38 грн пені, відмовивши у задоволенні решти вимог.

Разом з цим, колегія суддів вважає правильним рішення суду в частині відмови у задоволенні позову банку до ОСОБА_2 , з огляду на наступне.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року у цивільній справі №607/2831/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, де ПАТ «Креді Агріколь банк» було залучено у якості третьої особи, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року, проведено поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 . Рішенням установлено, що, як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2008 року у справі №2-4231/08 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підставою позову та рішення суду про розірвання шлюбу стало те, що протягом тривалого часу (1,5 року) до моменту подання позовної заяви подружжя шлюбних відносин не підтримувало, спільного господарства не вело. Таким чином, кредитний договір №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року укладений не в інтересах сім`ї. А кошти, що одержані ОСОБА_1 за кредитним договором з ПАТ Креді Агріколь Банк, використані ним не на задоволення потреб сім`ї, а на особисті потреби. Твердження представника банку про те, що заборгованість відповідача за кредитним договором №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року є боргом подружжя - є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі. Що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року з ОСОБА_2 суд, посилаючись на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року у цивільній справі №607/2831/16-ц, дійшов висновку , що спірний кредит був використаний не в інтересах сім`ї, а на власні потреби ОСОБА_1 , а тому підстави до стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_2 , як дружини позичальника ОСОБА_1 , відсутні.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду у цій частині, як таким що відповідає обставинам справи та нормам закону. Доводи апеляційної скарги банку щодо оскарження рішення у частині відмови у задоволенні позову з ОСОБА_2 не заслуговують на увагу апеляційного суду, як такі, що спростовуються рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року у цивільній справі №607/2831/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яке має преюдиційне значення для даної справи. А тому такі доводи апеляційної скарги слід відхилити, а рішення суду в цій частині залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. До прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 1218 грн., що був встановлений станом на 01.12.2013 Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік». Відтак, ставки судового збору обраховувалися, виходячи із мінімальної заробітної плати у розмірі 1218 грн., який встановлений станом на 01.12.2013 та діяв станом на 01.01.2014 до утвердження нового розміру мінімальної заробітної плати. Тобто, на час подання позову до суду - 3654 грн була максимальною ставкою судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

З урахуванням вищенаведеного, розподіл судових витрат по даній справі слід здійснити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку сплачений останнім судовий збір у суді першої інстанції та апеляційному суді, пропорційно до задоволених вимог, у сумі 9135 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу АТ «Креді Агріколь банк» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов АТ «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_17 ) на користь АТ «Креді Агріколь банк» (м.Київ, вул.Пушкінська,42/4 ) заборгованість за кредитним договором №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року у сумі 279349,41 доларів США та 2055,38 грн пені. У задоволенні решти позовних вимог АТ Креді Агріколь банк до ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_17 ) на користь АТ «Креді Агріколь банк» (м.Київ, вул.Пушкінська,42/4 ) 9135 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 04 жовтня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи