П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа №2029/2-715/11

провадження № 61-19029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю. та Петрова Є. В.

учасники справи:

позивач - Банк «Фінанси та кредит»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа- ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2011 року у складі судді Сітало А. К. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2017 року у складі суддів: Міненкової Н.О., Кокоші В.В., Пономаренко Ю.А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2011 року Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ»

АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № М-078-08-ФО-21 від 04 липня

2008 року на загальну суму 11 110,39 доларів США (що еквівалентна 88 168 грн. 72 коп. по курсу НБУ України на 18 листопада 2010 року) та 240 614 грн. 96 коп. штрафних санкцій, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов кредитного договору

№ М-078-08-ФО-21 від 04 липня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ`АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у розмірі 10 000 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 20 процентів річних у доларах США із строком користування до 04 липня 2010 року. Однак, ОСОБА_1 порушено зобов`язання стосовно своєчасності повернення кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів. Внаслідок чого у ОСОБА_1 станом на 18 листопада 2010 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 11 110,39 доларів США (що еквівалентна 88 168 грн. 72 коп.) та пеня 240 614 грн 96 коп. за прострочення погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були укладені договори поруки: № М-078/1-08-П-21 від 04 липня 2008 року та М-078/2-08-П-21 від 04 липня 2008 року.

Кредитні кошті було видано ОСОБА_1 в повній мірі, відповідно до умов кредитного договору, однак ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, не повернуто грошові кошти.

Позивач звертався до відповідачів з листами-претензіями (повідомленнями) від 02 квітня 2008 року щодо виконання боргових зобов`язань, але його вимоги задоволено не було, кошти позичу передані не були.

У зв`язку з чим просив їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова

від 02 листопада 2011 року, яке залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2017 року позов Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитом по кредитному договору № М-078-08-ФО-21 від 04 липня 2008 року у розмірі 11 110,39 доларів США (що еквівалентна 88 168,72 грн по курсу НБУ України на 18.11.2010 року) та 240 614,96 грн штрафних санкцій, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд виходили з того, що ОСОБА_1 було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, внаслідок чого станом на 18 липня 2010 року утворилась заборгованість. А тому, відповідно до положень частини 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про солідарне стягнення суми боргу з відповідачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ОСОБА_3 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 11 110,39 доларів США (що еквівалентна 88 168,72 грн по курсу НБУ України на 18 листопада 2010 року) та 240 614,96 грн та постановити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про припинення поруки і визнання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», таким що втратив право на задоволення вимог за рахунок поручителя ОСОБА_3

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 справу призначено до судового розгляду.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме, що судами не застосовано до спірних правовідносин частину четверту статі 559 ЦК України, а також не врахував того, що з моменту направлення позивачем відповідачам повідомлення про усунення порушень та встановлення строку виконання зобов`язання до 15 квітня 2009 року, а з врахування того що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості лише 10 грудня 2010 року, а тому термін пред`явлення вимог до поручителів боржника ( ОСОБА_1 ) закінчився 15 жовтня 2009 року.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив по справі не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 04 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № М-078-08-ФО-21, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 10 000 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 20 процентів річних у доларах США із строком користування до 04 липня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були укладені договори поруки № М-078/1-08-П-21 від 04 липня 2008 року та М-078/2-08-П-21 від 04 липня 2008 року, за умовою яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язувалися відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором

Пунктом 2.1. Договорів поруки № М-078/1-08-П-21 від 04 липня 2008 року та №М-078/2-08-П-21 від 04 липня 2008 року у випадку не виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судами встановлено, що відповідно до пункту 2.3. Договорів поруки № М-078/1-08-П-21 від 04 липня 2008 року та № М-078/2-08-П-21 від 04 липня 2008 року у випадку не погашення Боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у Кредитора виникає повне право вимоги сплатити борг в повному обсязі.

Згідно з пунктом 5.1. Договорів поруки № М-078/1-08-П-21 від 04 липня 2008 року та № М-078/2-08-П-21 від 04 липня 2008 року порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею, порука також припиняється якщо Кредитор протягом 3 років від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя.

Судами встановлено, що позивачем 02 квітня 2009 року на адресу відповідачів направлено повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору від 02 квітня 2009 року, згідно якого запропоновано відповідачем погасити заборгованість яка виникла за кредитним договором у строк до 15 квітня 2009 року.

Судами встановлено, що станом на 18 листопада 2010 року загальна заборгованість відповідачів складає: прострочена заборгованість за кредитом - 8 240,08 доларів США, прострочена заборгованість за процентами 2 792,49 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 185 709,10 грн, пеня за прострочення погашення процентів 54 905,86 грн, строкова заборгованість за процентами 77,82 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що судове рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши доводи касаційної скарги ОСОБА_3 Верховний Суд у складі колегії Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судами, згідно із пунктом 5.1. Договорів поруки № М-078/1-08-П-21 від 04 липня 2008 року та № М-078/2-08-П-21 від 04 липня 2008 року порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею, порука також припиняється якщо Кредитор протягом 3 років від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя.

Отже згідно договору поруки № М-078/1-08-П-21 від 04 липня 2008 року та №М-078/2-08-П-21 від 04 липня 2008 року, чітко передбачено строк коли припиняється порука, а саме - протягом 3 років від дня настання строку виконання зобов`язання.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом,боржник ОСОБА_3 (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами

до 04 липня 2010 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Частиною четвертою статт2 559 визначає, що порука припиняється у строк визначений в договорі і лише, якщо в договорі строк не визначений , то якщо кредитор не пред`явить вимогу протягом шести місяців від дня настання строку виконання.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таких висновків щодо застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня

2018 року (справа № 408/8040/12).

Як убачається з пункту 3.2. кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні кошти до 04 липня 2010 року. Погашення заборгованості сторони визначили згідно графіку зниження розміру заборгованості щомісячно в термін з 1 по 15 число місяця включно.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно в термін з 1 по 15 число місяця включно, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з 1-ого дня календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, тому з часу несплати кожного з платежів розпочинається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, аналізуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судом апеляційної інстанції враховано, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором та судом встановлено, що вимога до поручителя припинилась 04 липня 2010 року, а позов було подано в жовтні 2010 року, тобто в шестимісячний строк.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України, що порука не припиняється щодо повернення грошових коштів, оскільки банк звернувся до поручителя в межах шестимісячного строку від дня настання строку за основним зобов`язанням.

Інших доводів щодо припинення поруки з інших підстав ні апеляційна скарга ні касаційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, до повноважень суду касаційної інстанції не входить встановлення фактичних обставин у справі, надання оцінки чи переоцінки доказам.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова

від 02 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров