Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 728/2442/16-ц

провадження № 61-30516св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Олстас-Агро»,

третя особа - Реєстраційна служба Менського районного управління юстиції у Чернігівській області, -

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Олстас-Агро» на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 року у складі судді Костенко О. Ф. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 рокуу складі суддів: Мамонової О.Є., Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» (далі - СТОВ «Промінь») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :08:000:0932), укладений 20 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 і СТОВ «Олстас-Агро»;

- скасувати державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер :08:000:0932), зареєстроване Реєстраційною службою Менського районного управління юстиції Чернігівської області 24 березня 2016 року за № 13907225 від 24 березня 2016 року на підставі договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :08:000:0932);

- визнати договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 і СТОВ «Промінь», та зареєстрований у Бахмацькому районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 23.03.2006 року за № 92, поновленим на той самий строк і на тих умовах, які були передбачені Договором оренди земельної ділянки;

- зобов`язати ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 15 січня 2006 року, укладеного між нею і СТОВ «Промінь», та зареєстрованого у Бахмацькому районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 23.03.2006 року за № 92.

Позов мотивовано тим, що 15 січня 2006 року між СТОВ «Промінь» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивач використовував дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення під кадастровими номерами :08:000:0932 та :06:000:1364. Даний договір було укладено строком на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації, а саме з 24 березня 2006 року. Позивач зазначає, що у відповідності до умов договору та положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» ним було дотримано процедуру повідомлення та направлено ОСОБА_1 18 лютого 2016 року рекомендований лист з повідомленням про поновлення договору оренди землі з доданим до нього проектом додаткової угоди, який остання отримала 27 лютого 2016 року. Відповіді на зазначений лист чи підписаної додаткової угоди позивач не отримав, вимоги про повернення орендованої земельної ділянки, скарги або повідомлення про порушення чи неналежне виконання орендарем договору оренди землі позивачу не надходили. Позивач вважає, що його переважне право на поновлення договору оренди, надане йому договором та законом, було порушене відповідачем внаслідок укладання із іншим орендарем СТОВ «Олстас-Агро» договору оренди спірної земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 року позов СТОВ «Промінь» задоволено: визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 2,35 га, кадастровий номер :08:000:0932, яка розміщена на території Красненської сільської ради Бахмацького району, укладений 20 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 і СТОВ «Олстас-Агро», скасувавши запис № 13907225 від 24 березня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки; визнано договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 і СТОВ «Промінь» та зареєстрований у Бахмацькому районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 23 березня 2006 року за № 92, поновленим на той самий строк і на тих умовах, які були передбачені Договором оренди земельної ділянки; зобов`язано ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 15 січня 2006 року, укладеного між нею і СТОВ «Промінь», та зареєстрованого у Бахмацькому районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 23 березня 2006 року за № 92; вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керуючись положеннями статті 777 Цивільного кодексу України та статті 33 Земельного кодексу України «Про оренду землі» дійшов висновку про наявність у СТОВ «Промінь» переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк та порушення цього права у зв`язку з укладенням орендодавцем договору оренди від 20 жовтня 2015 року з іншим орендарем - СТОВ «Олстас-Агро», установивши в даній справі факт належного виконання СТОВ «Промінь» умов договору оренди; дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк; не надіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк; укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендарем не на кращих умовах, які запропоновані СТОВ «Олстас-Агро».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року, рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 року змінено, виключивши з абзацу третього резолютивної частини рішення слова «на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки».

В іншій частині рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 року - залишено без зміни.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, , апеляційний суд виходив з того, що районним судом помилково визнано договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 і СТОВ «Промінь», «поновленим на той самий строк і на тих умовах», які були передбачені Договором оренди земельної ділянки, оскільки частинами першою - п`ятою статті 33 Земельного кодексу України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 24 травня 2017 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та СТОВ «Олстас-Агро» просять скасувати судові рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції повністю та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Бахмацького районного суду Чернігівської області справу № 728/2442/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 та СТОВ «Олстас-Агро» мотивована тим, що суд першої інстанції та апеляційний суд ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального права, зазначає, що суди не застосували норм права, що підлягали застосуванню та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема зазначають, що позивачем не було дотримано процедуру та строки, передбачені частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі", щодо реалізації його переважного права на поновлення договору оренди і вказана процедура не передбачає необхідності продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Зазначають, що договір оренди земельної ділянки від 20 жовтня 2015 укладено на кращих умовах, зокрема, зважаючи на те, що позивач не вніс до умов договору його відповідальності, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" після надіслання орендарем листа-повідомлення з проектом додаткової угоди орендодавець у місячний термін розглядає такий лист, перевіряє його на відповідність вимогам закону та узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору, однак жодних заперечень чи пропозицій з приводу істотних умов договору ОСОБА_1 не висловила та СТОВ «Промінь» не повідомила.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

18 серпня 2017 року надійшли заперечення СТОВ «Промінь», в яких просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15 січня 2016 року між СТОВ «Промінь», як орендарем, та ОСОБА_1 , як орендодавцем, було укладено договір оренди земельної ділянки, за яким передано у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,70 га за кадастровим номером :08:000:0932 та пасовища 0,35 га за кадастровим номером :06:000:1364, строком на десять років (п. 8 Договору) (а.с. 3-5).

Пунктом 43 вказаного договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору була здійснена 23 березня 2006 року за № 92 Бахмацьким районним відділом Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК.

Згідно пункту 8 Договору, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Як встановлено судами, з метою реалізації свого переважного права на поновлення зазначеного договору, 18 лютого 2016 року СТОВ «Промінь» направило рекомендованим листом ОСОБА_1 лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі від 15 січня 2006 року разом з додатковою угодою, який, згідно зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачка отримала 27 лютого 2016 року (а.с. 6-8).

Відповіді на вказаний лист-повідомлення, підписаної додаткової угоди про поновлення договору оренди землі чи лист про заперечення у поновленні договору оренди землі СТОВ «Промінь» від ОСОБА_1 у встановлені законодавством строки не отримало.

СТОВ «Промінь» отримало від ОСОБА_1 лист, датований 24 лютого 2016 року, в якому відповідачка забороняла проводити державну реєстрацію будь-яких речових прав стосовно земельної ділянки за кадастровим номером :08:000:0932, окрім права оренди земельної ділянки, що виникає з договору оренди земельної ділянки від 20 жовтня 2015 року, підписаного нею з СТОВ «Олстас-Агро» (а.с. 9, 67-69).

Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 20 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Олстас-Агро», була здійснена Реєстраційною службою Менського РУЮ Чернігівської області 24 березня 2016 року (а.с. 75-76).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті третьої Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства .

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес . Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати ) своє право повністю або частково . При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення , невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту .

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених ( оспорюваних ) прав та вплив на порушника.

Так, відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах , встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ) .

Частиною четвертою статті 124 Земельного Кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема , Земельним кодексом України, Законом України „ Про оренду землі".

Відповідно до статті 777 Цивільного кодексу України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Частинами першою - п`ятою статті 33 Земельного кодексу України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов`язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від10 квітня 2018 року (справа №594/376/17-4, поводження №14-65цс18).

Отже, судами встановлено та досліджено, що СТОВ «Промінь», як попередній орендар земельної ділянки, належним чином виконувало умови договору, сплачувало орендну плату, дотрималося строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк шляхом направлення листа-повідомлення ОСОБА_1 про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк та надіслало їй проект додаткової угоди, а орендодавець в свою чергу відмови у поновленні договору, заперечень чи своє рішення, у встановлений законом строк не надіслав, а тому суд першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про наявність у СТОВ «Промінь» переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк та порушення цього права у зв`язку з укладенням орендодавцем договору оренди від 20 жовтня 2015 року з іншим орендарем.

Доводи касаційної скарг СТОВ «Олстас-Агро» та ОСОБА_1 про припинення договору оренди від 15 січня 2006 року у зв`язку з невикористанням позивачем земельної ділянки та про недоведеність факту продовження користування позивачем орендованою земельною ділянкою не заслуговують на увагу, та буди предметом розгляду апеляційним судом та обґрунтовано зазначено, що оскільки позивачем дотримано процедуру та строки, передбачені частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо реалізації його переважного права на поновлення договору оренди і вказана процедура не передбачає необхідності продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Доводи касаційної скарги, що договір оренди земельної ділянки від 20 жовтня 2015 року укладено на кращих умовах, зокрема, зважаючи на те, що позивач не вніс до умов договору його відповідальності, не заслуговують уваги та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" після надіслання орендарем листа-повідомлення з проектом додаткової угоди орендодавець у місячний термін розглядає такий лист, перевіряє його на відповідність вимогам закону та узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору, однак жодних заперечень чи пропозицій з приводу істотних умов договору ОСОБА_1 не висловила та СТОВ «Промінь» не повідомила.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтованого виходив з того, що районним судом помилково визнано договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 і СТОВ «Промінь», «поновленим на той самий строк і на тих умовах», які були передбачені Договором оренди земельної ділянки Так як, частинами першою - п`ятою статті 33 Земельного кодексу України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

А тому, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, погоджується з висновками апеляційного суду, щодо зміни рішення районного суду шляхом виключення з абзацу третього його резолютивної частини рішення слів «на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки».

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Олстас-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 рокута рішення апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров