Провадження 22-ц/812/1602/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 482/200/18 за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області, постановленої 31 липня 2019 року під головуванням судді Баранкевич В.О., в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів та відсотків за користування позикою

та зустрічним позовом

ОСОБА_2

До

ОСОБА_1

про визнання договору позики грошових коштів неукладеним та удаваним,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 стягнення грошових коштів та відсотків за користування позикою.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики грошових коштів неукладеним та удаваним.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на нерухоме та рухоме майно і грошові кошти належні відповідачу

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно і грошові кошти, що належать ОСОБА_2 і знаходяться у неї, інших осіб та банківських установах на загальну суму 198156 грн. 73 коп.

Ухвала суду обґрунтована тим, що вид забезпечення позову про яке просить ОСОБА_1 відповідає його позовним вимогам, а невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відсотків за користування позикою може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на незаконність ухвали суду, порушила питання про її скасування.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, судом не перевірено наявність підстав для забезпечення позову. Суд не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення позову, не навів обґрунтування в чому полягає загроза можливого невиконання рішення суду. Також, в апеляційній скарзі зазначено про безпідставність заявленого позову та відсутність порушеного права позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається що між сторонами дійсно виник спір щодо грошових коштів в розмірі 198 156 грн. 73 коп.

16 травня 2019 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення вказаного позову де зазначав, що відповідач ОСОБА_2 може позбутись належного їй нерухомого та рухомого майна, а також укласти договір оренди належної їй земельної ділянки задля отримання орендної плати наперед, що істотно ускладнить поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позову, оскільки буде неможливим реалізувати рішення суду.

За вказаних обставин, районний суд дійшов вірного висновку про те, що наведене обґрунтування є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки між сторонами виник реальний спір матеріально-правового характеру, відповідачка ОСОБА_2 є власником 1/2 частка житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,99 га, та не має обмежень в розпорядженні своїм майном на користь інших осіб, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому суд правильно вказав про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме та рухоме майно, а також грошові кошти майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, районний суд обґрунтовано частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що відповідає положенням ч.2 ст.149 ЦПК України.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно не вирішення судом питання щодо зустрічного забезпечення позову, не заслуговують на увагу, оскільки відсутні обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність обґрунтування в оскаржуваній ухвалі суду стосовно того, в чому полягає загроза можливого невиконання рішення суду, підлягає відхиленню оскільки районний суд вказав на наявність реальної можливості у відповідача ОСОБА_2 відчужити майно, або грошові кошти, що дає підстави суду дійти наведених припущень.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності та необґрунтованості заявленого позову, також не можуть бути враховані, так як вказані питання не вирішуються судом на даній стадії.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали районного суду, колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування даної ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 21 жовтня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова