Справа № 425/2220/19
Провадження № 22-ц/810/786/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 серпня 2019 року, постановлену Рубіжанським міським судом у складі: судді Романовського Є.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, мотивуючи тим, що позивачка є пенсіонером, дитиною війни, отримує пенсію за віком. Єдиним її доходом є пенсія за віком, більшу половину якої вона витрачає на комунальні послуги, на проїзд до лікарні для лікування та перев`язки ран, оскільки є хворою людиною та потребує постійного лікування, а залишки пенсії витрачає на ліки та їжу і її не вистачає на забезпечення необхідного мінімуму проживання. Побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може.

Відповідачка як доросла донька позивачки має хороший дохід і має можливість допомагати матері, але не робить цього, ігнорує любі звернення та прохання допомоги, тому позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і довічно.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків, а саме: надання попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач вже понесла, або збирається понести у зв`язку із розглядом справи, надання доказів, які підтверджують родинний зв`язок між позивачем та відповідачем.

Оскільки позивачем недоліки у визначений судом строк усунені не були в повному обсязі, ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що вказана ухвала незаконна та просить ухвалу суду скасувати.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, суд першої інстанції керувався частиною 3 статті 185 ЦПК України у зв`язку з тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 та 177 ЦПК України і позивачем не усунені зазначені в ухвалі суду від 04.07.2019 року недоліки у визначений судом строк.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява не може бути визнана неподаною та повернута позивачу з підстав ненадання ним доказів. Питання про доведеність порушеного права та інтересів вирішується за результатами розгляду справи по суті.

При цьому, в статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Також згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання.

Суд також вважає немотивованим висновок суду, що позивачу необхідно зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, оскільки неподання позивачем такого розрахунку згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України має наслідком лише відмову у відшкодуванні відповідних судових витрат за винятком суми сплаченого судового збору, а тому не перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Хоча усі наявні у позивача докази мають бути подані разом з позовною заявою (ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України), проте, дане питання може бути вирішено в межах підготовчого судового засідання.

Ненадання позивачкою відповідних доказів, в даному випадку родинних зв`язків із відповідачем - не може бути безумовною підставою для залишення позовної заяви без руху, а згодом і її повернення позивачу, оскільки остання звернулася до суду за захистом своїх прав та надала відповідні докази, які вважала за потрібне для підтвердження своїх вимог.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено клопотання про витребування з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Рубіжне відомостей про підтвердження родинних відносин між позивачем та відповідачем, у зв`язку з відсутністю оригінала та копії свідоцтва про народження відповідача.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

Апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав позивача на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання про призначення справи до розгляду, яке ставиться скаржником в апеляційній скарзі, не може бути вирішено апеляційним судом в силу своїх процесуальних повноважень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 серпня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 17 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: