ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Херсон

справа: 766/7676/19

провадження: 22-ц/819/1215/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Вейтас І.В.,

Радченка С.В.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводина Ірина Миколаївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року у складі головуючого судді Єпішина Ю.М.,

в с т а н о в и в:

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пацалова Тамара Валеріївна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводина Ірина Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який є батьком позивачки ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги за законом в рівних частинах після його смерті є позивачка, син померлого ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_4 та дружина померлого ОСОБА_2

08 січня 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою І.М. заведено спадкову справу. Брат позивачки ОСОБА_3 відмовився від своєї частки спадщини на користь позивачки у зв`язку з чим ОСОБА_1 належить 1/2 частина від спадщини батька.

Під час спільного проживання її батька з ОСОБА_2 ними було придбано житловий будинок загальною площею 137,2кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,023га, кадастровий № :01:001:1179 за адресою АДРЕСА_1 . Однак, 08 січня 2019 року, після відкриття спадщини фактично право власності на зазначене майно зареєстровано за ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене позивачка просила суд:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 нерухоме майно а саме: житловий будинок, загальною площею 137,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельну ділянку, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179; цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, під лазнею з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на: 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 137,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179; цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, під лазнею з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 137,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельну ділянку, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179; цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, під лазнею з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано посиланням на те, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, загальною площею 137,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179 цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, під лазнею з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим має вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання права власності в порядку спадкування за законом на зазначене майно.Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, на думку заявника, унеможливить виникнення зазначених вище ризиків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Ухвала мотивована положеннями статей 149, 150 ЦПК України з посиланням на які місцевий суд дійшов висновку, про наявність підстав для забезпечення позову, врахувавши предмет та підстави позову. Зазначивши, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивачка співмірний з заявленими нею позовними вимогами.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою. Посилаючись на те, що позивачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, не обґрунтував наявність ризиків, а також причин за якими невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову, не надано жодних доказів про існування обставин, які унеможливлюють виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Просила суд ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року про забезпечення позову скасувати.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Шраменко Д.С. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених в апеляційній скарзі. Просила ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року про забезпечення позову скасувати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пацалова Т.В., заперечуючи проти апеляційної скарги зазначили, що на їх думку ухвала суду є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги є безпідставними. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши додержання судом вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1- 9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, відповідно до вимог ч.3 ст. 150 ЦПК України, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводина І.М. про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Предметом позову є визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , на 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 січня 2019 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що зазначений житловий будинок загальною площею 137,2кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,023га, кадастровий № :01:001:1179 за адресою АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 , були придбані під час спільного проживання батька позивача, ОСОБА_5 з відповідачкою ОСОБА_2 Однак, після відкриття спадщини право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_2 Вжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, позбавить відповідача можливості відчужити будинок та земельну ділянку на користь третіх осіб в будь-який час, що призведе до неможливості позивачу поновити його порушені права та інтереси на об`єкт нерухомості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, зважаючи на те, що наслідком задоволення позову буде відновлення права позивача на спірну частину житлового будинку та земельної ділянки. Також, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_2 як власник жилого будинку та земельної ділянки має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично залишається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що судом вжиті заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спору, суд першої інстанції будь-які питання по суті спору, у тому числі питання щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного нерухомого майна, не вирішував.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову в повному обсязі, шляхом накладення арешту на спірні житловий будинок та земельну ділянку в цілому, не звернув уваги, що предметом даного спору фактично є лише 1/4 частина житлового будинку та 1/4 земельної ділянки, а не весь будинок та земельна ділянка.

Враховуючи, що накладення арешту на частину майна, що не є предметом спору може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 137,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179; цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, під лазнею з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 137,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельну ділянку, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179; цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, під лазнею з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 а - змінити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 137,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,023 га; кадастровий номер - :01:001:1179; цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, під лазнею з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 4 жовтня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

С.В. Радченко