Справа № 639/4472/17
Провадження № 2/639/79/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Лойко (Кричевської) В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/4472/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Харківська міська рада про відновлення меж на земельній ділянці,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці, відповідно до якої вона просила суд відновити межу, яка поділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації; зобов`язати відповідачів знести встановлену огорожу; стягнути з відповідачів 25 000, 00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.03.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку

АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 , які перешкоджають позивачу у користуванні, догляду та здійснення поточного ремонту приватного будинку.

Відповідно до норм ДБН відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менш ніж 1, 0 м. кв.

Отже, проведення межі по стіні будівлі є порушенням будівельних норм.

Позивач ОСОБА_1 не має можливості зробити поточний ремонт стіни свого приватного будинку, так як стіна виходить у двір сусідів, до якого відповідачі її не пускають.

За останні роки відповідачі зухвало порушують санітарні норми та не погоджуються перемістити межу, що поділяє земельні ділянки. Відповідачі встановили огорожу, при цьому частину огорожі приєднали до стіни будинку позивача, від чого стіна луснула, чим позивачу було завдано збитків.

Врегулювати спір у добровільному порядку та шляхом звернення до органів місцевого самоврядування не вдалося, у зв`язку з чим позивач і звернулася до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 серпня 2017 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

10 жовтня 2017 року від відповідача по справі - ОСОБА_3 надійшли письмові заперечення, в яких він зазначає, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом, однак їй було відмовлено у задоволенні її позовних вимог. Що стосується тверджень позивача, що вона не має можливості зробити ремонт, то це не відповідає дійсності, оскільки відповідач жодним чином не перешкоджає їй у цьому. Відповідно до планів будинку, всі межі є визначеними та відповідач жодним чином не порушує розташування меж. Будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідач позивачу не чинить. Позивач сама збудувала будинок на межі земельної ділянки, де повинна бути огорожа, яка відокремлює земельні ділянки. Отже, на думку відповідача, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів в рахунок обґрунтування нею обставин зазначених у позові, а отже позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згіднорозпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Справу вирішено розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року клопотання представника позивача про призначення судової земельно-технічної експертизи - задоволено.

Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам ХНДІСЕ ім. проф. Бокаріуса.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці до проведення судової земельно-технічної експертизи.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці. Призначено підготовче судове засідання.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення доказів - повернуто заявникові.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці - відмовлено.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2019 року залучено до участі у цивільній справі № 639/4472/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відновлення меж на земельній ділянці в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Харківську міську раду (місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, б. 7)

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/4472/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Харківська міська рада про відновлення меж на земельній ділянці. Призначено справу до судового розгляду в судові засідання.

Позивачта її представник ОСОБА_7 , яка діє на підставі Доручення від 27.09.2016 № 186, в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у запереченнях проти позову.

Відповідач ОСОБА_4 та представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, в повному обсязі дослідивши надані сторонами та долученні до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 27.03.2004 року посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда О.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 767. (т.1, а.с. 20)

Житловий будинок АДРЕСА_2 продавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим П`ятою харківською державною нотаріальною конторою 24 вересня 2003 року за реєстровим № 5-421, зареєстрованим у державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23 жовтня 2003 року за реєстровим № 69305, реєстраційний номер нерухомого майна - 2759748.

Відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку від 10 грудня 1955 року земельна ділянка площею 511 кв. м по АДРЕСА_2 надавалась ОСОБА_8 у безстрокове користування під забудову житлового будинку. (т. 1, а.с. 21)

Відповідно до положень статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 27 березня 2004 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 27 березня 2004 року) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 27 березня 2004 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи, що підставою для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_2 був договір про надання ОСОБА_8 в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 10 грудня 1955 року, позивачка за договором купівлі-продажу житлового будинку від 27 березня 2004 року набула майнові права на вказану земельну ділянку.

У Договорі купівлі - продажу від 27.03.2004 року, за яким позивач набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зазначено, що будинок розташовано на земельній ділянці площею 511 кв.м., що також підтверджується планом будинку та планом земельної ділянки. (т.1, а.с. 16, 17, 18, 19)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що відповідачі по справі є користувачами суміжних земельних ділянок та перешкоджають їй у користуванні, догляді за будівлею та здійснення поточного ремонту приватного будинку.

За останні роки відповідачі перемістили межу своєї земельної ділянки та збудували паркан на земельній ділянці позивача, що унеможливлює проведення поточного ремонту її будинку.

Окрім того, при будівництві паркану відповідачами було порушено норми ДБН та зруйновано фундамент позивача.

Зазначене підтверджується світлинами, на яких, як зазначає позивач, міститься зображення зруйнованого фундаменту та паркану, який знаходиться на її земельній ділянці. (т. 1, а.с. 59, 60, 61)

З вказаного факту позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів, та органів місцевого самоврядування, однак їй було рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. (т.1, а.с. 3, 49, 50, 51)

У 2016 році ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії, у задоволенні якої рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року, залишеним в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року та Постановою Верховного суду від 27 березня 2019 року, було відмовлено. (т. 1, а.с. 218-235)

У позовній заяві, яка є предметом даного судового розгляду, позивач просить суд відновити межу, яка поділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації та зобов`язати відповідачів знести встановлену огорожу.

Відповідно частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої та сьомої статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вищевказані положення також кореспондуються із положеннями статті 78 ЗК України, згідно якої право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до вимог частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

За змістом частини першої статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Відповідно до статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

За змістом пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно із пунктом 2.1 вищевказаної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданої Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Отже, за змістом статті 55 Закону України «Про землеустрій», межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акта узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В порушення вказаних вимог закону позивачем не було надано суду даних земельно-кадастрової документації, відповідно до якої вона просить відносити межі земельних ділянок.

Як вбачається з відповіді Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану від 02.06.2017 року, яку позивач долучила до матеріалів справи, «Акт вказання меж» земельної ділянки по АДРЕСА_3 відсутній. (т.1 , а.с. 48)

З Акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 23.05.2007 року складеного Державним комітетом України по земельних ресурсах Харківської міської ради вбачається, що було встановлено межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 . У зазначеному акті вказано, що його було складено представником землевпорядної організації ДП «Східгеоінформ». (т.1, а.с. 39)

Однак, відповідно до відповіді ДП «Східгеоінформ» від 27.04.2017 року, кадастрова зйомка земельної ділянки по АДРЕСА_4 підприємством не проводилась. (т. 1, а.с. 70)

Проте, суд знаходить безпідставними посилання позивача на зазначені докази, оскільки Акт узгодження меж не може бути підставою для визначення межі земельної ділянки у відповідності до ст. 55 Закону України «Про землеустрій».

Окрім того, з викопірування з плану ділянки АДРЕСА_4 також не вбачається, де саме знаходяться межі земельних ділянок. (т. 1, а.с. 115, 116, 117)

Експертиза, яка була призначена по справі ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року проведена не була, оскільки за представленими матеріалами встановити відповідність фактичних меж земельної ділянки правовстановлюючим документам на дану земельну ділянку, а також визначити чи має місце порушення землекористування неможливо.

Отже, матеріали справи не містять у собі жодних належним та допустимих доказів, які б дозволили відповідно до вимог чинного законодавства відновити межі земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Харківська міська рада про відновлення меж на земельній ділянці задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог позивача стосовно стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Всупереч вимогам ст. ст. 12, 76-78, 81 ЦПК України позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй було завдано діями відповідачів моральної шкоди.

Посилання позивача на те, що вона внаслідок дій відповідачів повинна була проходити лікування на стаціонарі, суд також знаходить безпідставними через відсутність доведеного причинно-наслідкового зв`язку. (т.1, а.с. 61-62, 63-64)

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 377 ЦК України, ст. ст. 25, 78, 79, 79-1, 90, 91, 103, 106, 107, 120, 126, 186 ЗК України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Харківська міська рада про відновлення меж на земельній ділянці - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

3-тя особа: Харківська міська рада, розташована за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повний текст рішення складено 16.10.2019 року.

Суддя В. В. Труханович