Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 405/1665/16-ц

провадження № 61-30191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 21 квітня 2006 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 015-566/В- Н (в системі обліку банку договір № 0) з додатковою угодою № 1 від 30 жовтня 2009 року.

Відповідно до умов договору банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 30 845,00 дол. США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, а він зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 20 квітня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору).

За користування кредитними коштами відповідач ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати 11,8 % річних (пункт 1.3.1 кредитного договору). За умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, передбаченому пунктом 1.3 кредитного договору.

Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит відповідач ОСОБА_1 сплачує банку пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника з ОСОБА_2 укладено договір поруки від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н-І та іпотечний договір від 25 квітня 2006 року № 015-566/В-Н між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 не виконував взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим банк направляв відповідачам вимоги від 24 листопада 2015 року про необхідність усунення порушень та виконання умов кредитного договору, які були проігноровані.

Станом на 09 лютого 2016 року заборгованість за кредитним договором від 21 квітня 2006 року № 015-566/В- Н (у системі обліку банку договір № 0) становить: за процентами та кредитом - 20 198,23 дол. США та пеня у розмірі 31 275,45 грн, а саме: 17 993,00 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 468,80 дол. США за строк з 25 березня 2015 року до 09 лютого 2016 року, 2 205,23 дол. США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 008,48 дол. США за строк з 01 березня 2015 року до 31 січня 2016 року, 13 886,10 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 26 лютого 2015 року до 09 лютого 2016 року, 17 389,35 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 26 лютого 2015 року до 09 лютого 2016 року.

Позивач просив задовольнити позов та стягнути заборгованість за кредитним договором за процентами та кредитом у розмірі 20 198,23 дол. США, пеню у розмірі 31 275,45 грн солідарно, та судові витрати по 4 154,65 грн з кожного.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного та іпотечного договорів, договору поруки недійсними.

Зустрічний позов мотивований тим, що в кредитний договір є недійсним, тому що при його укладенні банк не дотримався та грубо порушив встановлені законами імперативні норми чинного законодавства України та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для цього виду договорів, а саме: не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також на те, що банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного чину в його умовах.

ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ним; визнати недійсним з моменту вчинення іпотечний договір від 25 квітня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ним, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 523; визнати недійсним з моменту вчинення договір поруки від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н-П, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2017 року у складі судді Шевченко І. М. у позові ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Визнано недійсним з моменту вчинення іпотечний договір від 25 квітня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 523.

Визнано недійсним з моменту вчинення договір поруки від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н-П, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 10 051,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що висновком судової-економічної експертизи встановлено, що під час дослідження матеріалів справи не встановлено інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту, а також детального розпису загальної вартості кредиту для споживача на момент укладення кредитного договору. Наявний в матеріалах справи додаток № 1 «Графік погашення кредиту» до кредитного договору від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н відображає зменшення розміру максимально припустимої заборгованості (залишку заборгованості) у визначенні дати (щомісячно). Зазначений, графік не містить розмірів щомісячних платежів у розрізі сум погашення основного боргу та сплати процентів за користування кредитом, передбачених умовами договору. Оформлення банком надання кредиту за договором від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н виконано з недотриманням пунктів 2 та 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 21 квітня 2006 року № 015-566/В- Н (у системі обліку банку договір № 0) за процентами та кредитом у розмірі 20 198,23 дол. США, що станом на 09 лютого 2016 року еквівалентно 522 677,62 грн, та пеню у розмірі 31 275,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 21 квітня 2006 року № 015-566/В- Н (у системі обліку банку договір № 0) за процентами та кредитом у розмірі 18 530,29 дол. США, та пені у розмірі 22 765,15 грн, солідарно із ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати в розмірі 9 027,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати в розмірі 8 252,83 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 погодився з умовами кредитного договору та додатковими угодами, скріпивши їх своїм підписом та вчинив дії на виконання їх умов, отримавши від банку суму кредиту в доларах США, еквівалент у гривнях, які й повинен повернути банку на умовах, визначених у кредитному договорі, відповідно до статті 1049 ЦК України. Внаслідок невиконання зобов`язань за вказаним кредитним договором у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яка і підлягає стягненню на користь позивача у розмірі, вказаному у розрахунку заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів»; банком не було надано повної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту, а тому кредитний договір, а також договір іпотеки та поруки є недійсними.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 21 квітня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 015-566/В-Н (у системі обліку банку договір № 0) з додатковою угодою № 1 від 30 жовтня 2009 року (а. с. 17-24, 29 т. 1).

Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 30 845,00 дол. США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, із зобов`язанням щомісяця повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту не пізніше 20 квітня 2029 року (додаток № 1), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (пункти 1.1, 1.2. кредитного договору).

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати 11,8 % річних (пункт 1.3.1 кредитного договору). За умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, передбаченому пунктом 1.3. кредитного договору.

Згідно з пунктом 7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит відповідач ОСОБА_1 сплачує банку пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу.

19 квітня 2006 року ОСОБА_1 подав до АКІБ «УкрСиббанк» власноруч заповнену та підписану заявку про видачу йому кредиту в сумі 33 050,00 дол. США, де особисто ним в графах «ставка» та «строк» проставлено «11,8 %» та «252», його дружиною ОСОБА_2 надано згоду на отримання кредиту, про що свідчить її особистий підпис на заявці (а. с. 113-115 т. 1).

21 квітня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 015-566/В-Н- І (а. с. 31 т.1), за умовами якого поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, передбаченому кредитним договором, відповідальність поручителя і позичальника є солідарною, порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника за кредитним договором, у випадку невиконання (в тому числі часткового) поручителем своїх зобов`язань за цим договором, останній поручає банку направити належні йому кошти, які знаходяться у володінні або користуванні у кредитора на підставі будь-яких цивільно-правових договорів або угод, в рахунок виконання зобов`язань поручителя перед кредитором. Сама ОСОБА_2 не оспорює вказаний договір поруки.

25 квітня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 квітня 2006 року № 015-566/В-Н, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за яким останній передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої оцінено в 149 440,00 грн, квартиру АДРЕСА_2 , вартість якої оцінено в 73 099,00 грн, загальна вартість заставного майна складає 222 539,00 грн (а. с. 87-92 т. 1).

Відповідно до виписки з особового рахунку 21 квітня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» було видано ОСОБА_1 кредит в сумі 30 845,00 дол. США, що за курсом Національного банку України на дату видачі еквівалентно 155 767,25 грн (а. с. 30 т. 1).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе фінансових зобов`язань за кредитним договором від 21 квітня 2006 року № 015-566/В- Н (у системі обліку банку договір № 0) станом на 09 лютого 2016 року утворилася заборгованість, яка становить за процентами та кредитом 20 198,23 дол. США та пеня 31 275,45 грн (а. с. 43-49 т. 1), а саме: за період з 25 березня 2015 року до 09 лютого 2016 року заборгованість за кредитом в сумі 17 993,00 дол. США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 468,80 дол. США, за період з 01 березня 2015 року до 31 січня 2016 року заборгованість за процентами - 2 205,23 дол. США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 008,48 дол. США; за період з 26 лютого 2015 року до 09 лютого 2016 року 13 886,10 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, за період з 26 лютого 2015 року до 09 лютого 2016 року 17 389,35 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Відповідно до вимог від 24 листопада 2015 року № 30-11/30706 та № 30-11/30707, направлених ПАТ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , банк запропонував погасити прострочену заборгованість протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі 1 101,60 дол. США - простроченої заборгованості та 1 432,03 дол. США простроченої заборгованості за процентами (а. с. 32-39).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

За положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків.

У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому.

Разом з тим, у справі, що переглядається, апеляційним судом, на підставі належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що в кредитному договорі, який підписав ОСОБА_1 , зазначено необхідні дані про умови кредитування, позичальник детально ознайомлений з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту, можливими наслідками невиконання, чи неналежного виконання його умов, іншою інформацією, необхідною для можливості спрогнозувати свої дії при отримані кредиту та необхідності його повернення.

Так, під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови цього правочину та погодилися з ними.

Позичальник погодився на отримання кредиту та був ознайомлений з умовами, що запропоновані банком. Сторони застережень до договору не висловлювали, підписи позичальника в договорі свідчать про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені, що спростовує доводи про ненадання йому інформації, як споживачу послуг, про умови кредитування і сукупну вартість кредиту. Банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, у додатках до договору споживчого кредиту міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Отримавши кредит, ОСОБА_1 виконував його умови.

Своїми підписами на кожній сторінці договору, додатків до нього, позичальник фактично підтверджував своє ознайомлення з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків.

Отже, матеріали справи та встановлені апеляційним судом обставини не дають підстав вважати, що дії банку при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, який був спрямований на введення споживача в оману, в тому числі використання банком нечесної підприємницької практики.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Встановивши, що ОСОБА_1 погодився з умовами кредитного договору та додатковими угодами, скріпивши їх своїм підписом та вчинив дії на виконання їх умов, отримавши від банку суму кредиту в доларах США, еквівалент у гривнях, які й повинен повернути банку на умовах, визначених у кредитному договорі, відповідно до статті 1049 ЦК України, однак внаслідок невиконання зобов`язань за вказаним кредитним договором у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову та часткове задоволення первісного позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до відповідачів в лютому 2016 року, тому порука, із врахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України, за період з квітня 2006 року до липня 2015 року є припиненою.

Такий висновок щодо застосування норми матеріального права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), і підстав для відступу від такого висновку не вбачається.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів»; банком не було надано повної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту, а тому кредитний договір, а також договір іпотеки та поруки є недійсними, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 28 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко