ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8302/19 Справа № 174/419/19 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати, вказуючи, що він згідно безстрокового договору укладеного між ним та відповідачем з 1997 року працює провідним інженером режимно-контрольного відділу АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат».

29 лютому 2016 року він був звільнений відповідачем з вказаної посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України та 04 квітня 2016 року він був поновлений на роботі за рішенням Вільногірського міського суду.

Згідно наказу по ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 19 квітня 2016 року № 99 «Про простій ОСОБА_1 », йому з 20 квітня 2016 року, встановлений простій за місцем його роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 установленого йому окладу.

09 вересня 2016 року він був вдруге звільнений відповідачем з посади провідного інженера режимно-контрольного відділу згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників).

Тобто щомісячно, починаючи з 20 квітня 2016 року і по 09 вересня 2016 року, йому не виплачувалася 1/3 частка його окладу у зв`язку з простоєм.

Наказом відповідача від 02 грудня 2016 року № 1110-П «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » він відповідно до рішення Вільногірського міського суду від 01 грудня 2016 року був поновлений на посаді з 10 вересня 2016 року.

Згідно наказу по ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 22 грудня 2016 року № 79 «Про простій ОСОБА_1 », йому з 23 грудня 2016 року, встановлений простій за місцем його роботи з оплатою на час простою у розмірі 2/3 установленого йому окладу.

Тобто щомісячно, починаючи з січня 2017 року і по цей час йому не виплачується 1/3 частка його окладу.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно оплачується його час простою на виробництві з розрахунку 66 відсотків від його окладу, замість 100 відсотків від його окладу, за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року, так як відповідно до п.3.17 та п.3.18 колективного договору на 2015-2016 роки (який діє з 2015 року і до цього часу), укладеного між адміністрацією та трудовим колективом філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» було передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків його тарифної ставки, встановленого працівнику розряду (окладу), якщо працівник письмово не відмовлявся від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я. Таким чином для того, щоб відповідачу не застосовувати норму колективного договору в частині оплати простою працівника в розмірі 100% його окладу, необхідно дві умови, по перше, щоб працівник, письмово відмовився від переходу на інші роботу, по-друге, щоб така робота не була протипоказана працівнику за його станом здоров`я.

В свою чергу він жодного разу письмово не відмовлявся від переводу на іншу роботу на час простою, а навпаки, коли він 06 веерсня 2016 року погодився бути переведеним на час простою на посаду інженера II категорії запасних частин служби головного механіка управління комбінату, яка була йому запропонована відповідачем, відповідач йому своїм листом від 08 вересня 2016 року № 01-19/5035, відмовив у переводі на вищезазначену посаду з надуманих підстав (в тому числі відсутність вільного знання ним англійської мови).

Таким чином, відповідачем було порушено умови діючого колективного договору у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», стосовно розміру виплат заробітної плати за час простою не з вини працівника, і відповідно відповідач йому систематично недоплачував 1/3 частку його заробітної плати кожного місяця з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року, тому відповідачем не була виплачена йому заробітна плата за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року в загальному розмірі 75545,51 грн..

Факт того, що відповідач незаконно позбавив своїх працівників 1/3 частки заробітної плати під час простою, передбаченої колективним договором, вже встановлений рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року у справі № 174/612/18, яке набрало законної сили 15 березня 2019 року, за позовом іншого працівника відповідача ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати невиплаченої йому відповідачем під час простою.

Керуючись ст.ст. 4, 28 ЦПК України, ст.ст.18, 94, 115, 233 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», позивач просить стягнути на його користь з відповідача недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року в загальному розмірі 75545,51 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 по квітень 2019 року в розмірі 55638,35 грн., без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів; вирішено питання стосовно судових витрат; в решті заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки позивачу своєчасно не було сплачено заробітну плату у розмірі 1/3 частини, а також суд погодився із розрахункогм суми заборгованості по заробітній платі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 по квітень 2019 року в розмірі 55638,35 грн., без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів.

В апеляційній скарзі ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія`просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, оскільки воно було прийнято внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з філією «ВГМК» АТ «ОГХК» та працює на посаді провідного інженера режимно-контрольного відділу. 29 лютого 2016 року він був звільнений відповідачем з посади згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та рішенням Вільногірського міського суду від 05 квітня 2016 року поновлений на роботі з 01 березня 2016 року. Також, 09 вересня 2016 року позивач був вдруге звільнений відповідачем згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та рішенням Вільногірського міського суду від 01 грудня 2016 року поновлений на роботі з 10 вересня 2016 року. При цьому позивачу Шишацькому Е ОСОБА_3 наказом № 99 від 19 квітня 2019 року з 20 квітня 2016 року та наказом № 79 від 22 грудня 2016 року з 23 грудня 2016 року встановлено простій та на підставі п. 3.18. Колективного договору філії на 2015-2016 року визначено оплату часу простою позивача не з його вини, з оплатою на час простою 2/3 установленого йому окладу на виробництві. Вказані обставини на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Також факт встановлення позивачу ОСОБА_1 простою з 20 квітня 2016 року підтверджено наказом директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» від 19 квітня 2016 року за № 99, згідно якого встановлено простій ОСОБА_1 , у зв`язку з не наданням ним згоди на переведення на іншу роботу, початок простою з 20 квітня 2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи. Визначено місце простою робочий кабінет № 31 в будівлі «Управління-2» («Цирконстрой») за графіком роботи № 1 «Однозмінна робота, з 40 годинним п`ятиденний робочим тижнем, тривалістю щоденної роботи 8 годин, із двома вихідними днями (субота та неділя). Оплата часу під час простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 4-5).

Факт встановлення позивачу ОСОБА_1 простою з 23 грудня 2016 року підтверджено наказом директора філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» від 22 грудня 2016 року за № 79, встановлено простій ОСОБА_1 , у зв`язку з не наданням ним згоди на переведення на іншу роботу, початок простою з 23 грудня 2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи. Визначено місце простою кабінет з охорони праці на четвертому поверсі головного корпусу будівлі за інв. № 31 (дільниця теплогазопостачання енергоцеху) за графіком роботи з 40 годинним п`ятиденний робочим тижнем, тривалістю щоденної роботи 8 годин, із двома вихідними днями (субота та неділя). Оплата часу під час простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 6).

Згідно абз. 1 п. 3.17 Колективного договору на 2015-2016 роки між Адміністрацією та трудовим колективом філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). (а.с. 7-8)

Згідно абз. 1 п. 3.18 Колективного договору на 2015-2016 роки, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я, в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу) (а.с. 7-8)

Згідно довідок про доходи № 1375 від 06 травня 2019 року, № 1376 від 06 травня 2019 року, № 1377 від 06 травня 2019 року, № 1378 від 06 травня 2019 року розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу ОСОБА_1 за період з квітня 2016 по грудень 2016 року становить 35248,27 грн. (а.с. 10) та за період з січня 2017 по квітень 2019 року 127600,40грн. (а.с. 11,12,13)

Відповідно до копії листа від 08 вересня 2016 р. № 01-19/5035 директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК», на ім`я ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 06 вересня 2016 року щодо його переведення на посаду «Інженер ІІ категорії групи запасних частин служби головного механіка управління комбінату», останньому рекомендовано розглянути наведений перелік вакантних робочих місць на підприємстві з урахування його освіти, навичок та досвіду роботи, оскільки за результатами співбесіди виявлено, що позивач не володіє досконалими знаннями на навичками роботи в АСУП у програмному комплексі 1С (а.с.9).

З тексту службової записки на ім`я директора філії ОСОБА_4 .С., яку підписано заступником директора філії з безпеки Баранник М.М. від 15 грудня 2016 року за вих. № 01-35/3 про відсутність обсягів роботи, вбачається, що останнім повідомлено про те, що в зв`язку з відсутністю обсягів робіт на філії за посадою інженера провідного режимно-контрольного відділу забезпечити роботою ОСОБА_1 немає можливості. (а.с. 30)

На підставі вказаної вище службової записки, 20 грудня 2016 року комісією у складі чотирьох осіб складено акт про встановлення простою позивачу і запропоновано з 21 грудня 2016 року до усунення причин та умов, що спричини відсутність роботи, встановити простій для ОСОБА_1 (а.с. 31).

Листом від 20 грудня 2016 року № 01-19/119 адресованим ОСОБА_1 , та отриманим останнім 20 грудня 2016 року, у зв`язку з відсутністю роботи та можливості виконання ним попередніх посадових обов`язків, на підставі акту про встановлення простою працівнику режимно-контрольного відділу, позивачу запропоновано перейти до служби адміністративно-господарського забезпечення озеленювачем 3 розряду. (а.с. 32).

Факт вручення ОСОБА_1 , листа від 20 грудня 2016 року № 01-19/119 також підтверджено актом від 20 грудня 2016 року, в якому також зазначено, що ОСОБА_1 не надав відповіді про згоду чи незгоду про переведення, термін надання відповіді не визначив. (а.с. 33)

Відповідно до службової записки на ім`я директора філії ОСОБА_5 , яку підписано заступником директора філії з загальних питань ОСОБА_6 Н ОСОБА_7 , остання у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 відповіді на згоду чи не згоду про його переведення, запропонувала з 23 грудня 2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи, вивести ОСОБА_1 на простій. (а.с. 34)

На підтвердження неодноразового звернення адміністрації підприємства до позивача ОСОБА_1 , з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, відповідачем надані листи адресовані та вручені позивачу у період з 11 січня 17 року по 04 квітня 2019 року (а.с.37-89).

Згідно детального контррозрахунку заробітної плати ОСОБА_1 № 1428 від 06 червня 2019 року за періоди з квітня 2016 р. по серпень 2016 р. та з січня 2017 по квітень 2019р., наданого відповідачем, загальна кількість годин простою за цей період складає 4963,67 год., що дорівнює нарахованій заробітній платі за період простою в розмірі 146384,01 грн. з розрахунку 2/3 окладу та 216360,47 грн. за період простою з розрахунку 100% окладу. Різниця між нарахуваннями складає 69976,46 грн. (а.с. 92-94)

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що надані сторонами матеріали не містять письмової відмови позивача від запропонованих йому посад, а надані відповідачем звернення адміністрації підприємства до позивача ОСОБА_1 з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, які отримано позивачем, але на які ним не надано письмової відповіді, на думку суду, не можна вважати письмовою відмовою позивача від запропонованих йому посад, тому визначення оплати часу простою позивачу за відсутності його письмової відмови згідно п. 3.18 Колективного договору у розмірі 2/3 його окладу суперечить вказаному положенню Колективного договору, хоча і не суперечить прямо положенням КЗпП України. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що оплата праці позивача за період з 20 квітня 2016 року по 09 вересня 2016 року та за період з 23 грудня 2016 року по квітень 2019 року проводилася усупереч вимогам колективного договору і відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 1/3 частину заробітної плати за вказаний період, а позиція відповідача не має належного обґрунтування оскільки побудована на його припущеннях та документах, що не відповідають діючим законодавчим актам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 34 КЗпП України, передбачено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року за № 3356-X-II, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Однак, вищий рівень оплати часу простою не з вини працівника підприємство може встановити в колективному договорі та взагалі покращити становище робітника порівняно з чинним законодавством.

Як вбачається з абз. 1 п. 3.17 Колективного договору, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Вказане положення Колективного договору суттєво покращує становище працівника щодо оплати часу простою і не містить вимоги про обов`язковість попередження працівником власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою. А відтак, наявність або відсутність факту простою конкретного працівника не з його вини в даному випадку також не залежить від такого повідомлення.

Якщо простій виник не з вини працівника, то час простою необхідно оплачувати працівникам відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

При цьому якщо у колективному договорі передбачено більший розмір оплати у разі простою, то така оплата здійснюється у розмірі, передбаченому колективним договором, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Згідно п. 3.18 Колективного договору, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифи ставки встановленого йому розряду (окладу).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що оплата праці проводилась у супереч вимогам колективного довогору та відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено позивачу 1/3 частину заробітної плати, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до абз. 1 п. 3.17 Колективного договору, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 по квітень 2019 року в розмірі 55638,35 грн., без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів, розрахунок якої перевірений колегією суддів, та колегія суддів погоджується з ним та вважає його вірними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко