Постанова

Іменем України

13 вересня 2019 року

м. Київ

справа №468/429/16-ц

провадження № 61-15537ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - Стрельченко Олексій Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2016 року у складі головуючого судді Бойко Л.Л. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року у складі суддів: Довжук Т.С., Коломієць В.В., Прокопчук Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення: заборгованості за кредитним Договором № NKT0GA00000062 від 16 жовтня 2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № NKT0GA00000062 від 16 жовтня 2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 36811 доларів США на термін до 15 жовтня 2017 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, комісії, а також інших витрат передбачених в умовах договору.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював оплату по кредитному договору згідно умов.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 06 квітня 2016 року має заборгованість в розмірі 18312,90 доларів США, яка складається з: 14501,93 доларів США - заборгованість за кредитом; 1873,13 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1937,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

А тому, на підставі вищевикладеного та вимоги ст. ст. 525, 526, 1050, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив позов задовольнити та постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, а також витрати понесені по справі (судовий збір) в сумі 7161 грн. 26 коп.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської областівід 17 серпня 2016 року, яке залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року в розмірі 18 312 (вісімнадцять тисяч триста дванадцять) доларів 90 центів США, що еквівалентно 477 417 (чотириста сімдесят сім тисяч чотириста сімнадцять) гривень 30 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача витрати, понесені по справі в сумі 7161 (сім тисяч сто шістдесят одну) гривню 26 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якими погодився апеляційний суд, виходив з того, що з доведеності позовних вимог позивача, оскільки у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором відповідно до ст. ст. 526, 1050 ЦК України останній повинен сплатити Банку заборгованість за основним кредитом, відсотками та пеню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення таухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано з Баштанського районного суд Миколаївської областіцивільну справу №468/429/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставин справи, а саме, не було встановлено розмір виданого кредиту.

Крім того, зазначає, що судами не встановлено факту видачі кредитних коштів за кредитним Договором №NKT0GA00000062 від 16 жовтня 2007 року, не встановлена сума коштів, яка була повернута відповідачем позивачу, та невірно судами розраховано пеню яка повинна бути стягнута з відповідача у відповідності до вимог кредитного Договору №NKT0GA00000062 від 16 жовтня 2007 року.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив по справі не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 16 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №NKT0GA00000062, у вигляді не поновлювальної лінії, відповіднодо умов якого банк надав відповідачу 36 811 доларів США, з яких: 35 000 доларів США на споживчі цілі, а 1 811 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 15 жовтня 2017 року зі сплатою 1,03% відсотків на місяць на суму залишку заборгованості (а.с. 11-13).

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено погашення заборгованості щомісячно з «10» по «17» число кожного календарного місяця у сумі 512,96 доларів США (ануїтетний платіж).

Кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості за кредитним договором, насамперед спрямовуються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п. 2.2.9 цього договору, після чого сплачуються: пеня; прострочена комісія, відсотки та тіло кредиту (п. 3.3 кредитного договору).

При порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2; 2.2.3; 2.2.9 (сплата процентів, комісії, збитки Банку) даного договору, банк нараховує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 4.1 кредитного договору).

Згідно розрахунку заборгованості, проведеного з суми кредиту 35 000 доларів США, станом на 06 квітня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 18 312 доларів США 90 центів, що за курсом НБУ (26,078 грн.) еквівалентно 477 417 грн. 30 коп. (а.с. 4-10).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Так, відповідно до п. 1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України;

Згідно з підпунктом 5 п.22.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів як меморіальний ордер.

Первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ).

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі по тексту - Положення № 254), яке діяло станом на момент виникнення відносин, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 видано кредитні кошти згідно з меморіальним ордером №1 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 35 000,00 доларів США, які відповідач частково не повернув та станом 06 квітня 2016 року має заборгованість перед позивач зі сплати 14 501,00 доларів США та 1 873,13 доларів США заборгованості по відсотках.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд прийшли до обґрунтованого висновку, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором відповідно до ст. ст. 526, 1050 ЦК України останній повинен сплатити Банку заборгованість за кредитним договором №NKT0GA00000062 від 16 жовтня 2007 року, в розмірі 14 501,00 доларів США (заборгованості за кредитом) та 1 873,13 доларів США (заборгованості по відсотках).

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров