ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1593/19

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1375/19

Чернігівський апеляційний суд у складі судді Бечка Є.М. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дітей,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області,

в с т а н о в и в :

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 , вирішено відібрати у ОСОБА_1 малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернути їх за місцем фактичного проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 . Також допущено негайне виконання рішення суду.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони Прилуцькому міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2019 року допущеного до негайного виконання, до ухвалення рішення Чернігівським апеляційним судом в даній справі №742/1593/19.

Дослідивши доводи заяви, матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно ч.2 даної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст.156, 158 ЦПК України).

Вбачається, що заяву про забезпечення позову подає відповідач на стадії апеляційного провадження, оскільки вважає, що має бути забезпечено виконання майбутнього рішення апеляційного суду, яке буде постановлено за наслідками апеляційного перегляду справи.

В той же час, в ЦПК України окремо не врегульовано питання забезпечення позову на стадії апеляційного провадження, а отже слід керуватися загальним порядком, передбаченим главою 10 «Забезпечення позову».

Фактично з суті заяви вбачається, що вона не є заявою про забезпечення позову, оскільки таке право належить позивачу, а також не є заявою про зустрічне забезпечення, яка подається відповідачем у випадку забезпечення позову за заявою позивача.

Обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_1 зазначив, 03 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження, однак він позбавлений можливості його виконати добровільно, оскільки діти відмовляються йти проживати до позивача, а вчиняти фізичний та психологічний примус щодо дітей є неприпустимим і кримінально караним по відношенню до нього. Зазначив, що 06 вересня 2019 року державним виконавцем проводились виконавчі дії на примусове виконання виконавчого листа, виданого на виконання оскаржуваного рішення Варвинського районного суду Чернігівської області. На пропозицію позивачки та державного виконавцям Клименко Л.Г. діти відмовились йти проживати до позивача про що складено Акт державного виконавця. В подальшому, 20 вересня 2019 року повторно проводились виконавчі дії, проте на пропозицію позивачки та державного виконавця діти відмовились йти з позивачем.

Відповідач зазначає, що жодних перешкод у виконанні рішення суду він не створює, тиску на дітей чи їх примусу направлених на невиконання рішення суду не здійснював.

При складанні Акту державного виконавця від 20 вересня 2019 року державним виконавцем вже не була зазначена причина невиконання рішення, а лише констатовано сам факт його невиконання. Також, державним виконавцем попереджено про накладення на відповідача штрафу за невиконання рішення суду та притягнення його до кримінальної відповідальності компетентними органами.

Постановою державного виконавця від 20 вересня 2019 року на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду та зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

За аналогією із забезпеченням позову в даному випадку слід керуватися п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якого позов також забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Оскільки у справі допущено негайне виконання рішення суду в порядку п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України, враховуючи, що відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження та одночасно відбувається примусове виконання рішення суду, яке не набрало законної сили, та на даний час не виконане у зв`язку з тим, що діти відмовляються йти жити до матері, що підтверджується актом державного виконавця, враховуючи інтереси дітей, суд вважає за можливе зупинити таке примусове виконання до ухвалення рішення Чернігівським апеляційним судом в даній справі.

За таких обставин, слід частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову частково та зупинити негайне примусове виконання рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2019 року у справі №742/1593/19 до ухвалення судового рішення Чернігівським апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.149, 150, 365 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дітей задовольнити частково.

Зупинити негайне виконання рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2019 року у справі №742/1593/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дітей, до ухвалення судового рішення Чернігівським апеляційним судом.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Є.М.Бечко