ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/2265/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/1400/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/2265/15-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року у складі судді Андрощука Є.М. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просив в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 801 581 грн. 02 коп. за договором надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири зареєстрованого в реєстрі речових прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 20309268, шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк».

В обґрунтування заявлених позовних вимог, банк зазначав, що 21 вересня 2007 року між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 136 324 грн. 75 коп. з розрахунку 11,40% річних строком до 21.09.2036 року.

08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є АТ «Дельта Банк» останнє набуло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, оскільки АТ «Дельта банк» стало новим кредитором, тому до нього перейшло право вимагати від боржників повного виконання раніше укладених договорів.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки від 21 вересня 2007 року передав у іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 20309268.

Оскільки, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на станом 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 801 581грн02 коп., з яких: тіло кредиту - 567941,06 грн., відсотки - 233639,96 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Дельта Банк» не погодилося із таким рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що підставою для звернення до суду з позовом стало невиконання зобов`язань позичальником за кредитним договором щодо погашення заборгованості. Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта банк» набув прав вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за № 0 від 21 вересня 2007 року іпотекодавець ОСОБА_1 згідно договору іпотеки від 21 вересня 2007 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №20309268. Договір іпотеки містить відповідне застереження, згідно положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і у разі порушення основного зобов`язання іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Оскільки позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань, тому в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 801 581 грн. 02 коп. є підстави для звернення стягнення на іпотечне майно.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ПАТ «Дельта банк», просило скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до положень ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, даний висновок відповідає правовій позиції ВС України у справі № 6-124цс13 від 11.12.2013 року та ВСС України у справі № 6-35572св14 від 05.11.2014 року. Крім того, вказує відповідач що в нього відсутня заборгованість за кредитним договором, оскільки судовим наказом виданим 02 серпня 2010 року суддею Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області вже стягнута з нього на користь банку, тому у ПАТ «Дельта банк» немає підстав для стягнення основної суми боргу за кредитом.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом правильно встановлено, що 21 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 26995 доларів США зі сплатою 11,4 % річних за користування кредитом на строк з 21 вересня 2007 року по 20 вересня 2036 року.

В цей же день з метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником вищевказаного кредитного договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 3444, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 .

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором АКІБ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним із ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість за кредитним договору станом на 28 липня 2015 року в сумі 801581,02 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 567941,06 грн. по тілу кредиту та 233639,96 грн. по відсотках за користування кредитом.

В зв`язку з цим банк звернувся до суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості по кредитному договору шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору іпотеки, укладеного 21 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та задовольнити свої вимоги шляхом звернення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду або або виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог іполтекодержателя або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем.

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань.

Пунктом 5 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» договору іпотеки, укладеного 21 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 Законом України «Про іпотеку» або надання іпотеко держателю права від свого імені продати предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 38 Законом України «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі, а тому з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Така права позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду України від 21 березня 2018 року по цивільній справі № 760/14438/15-ц, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні відповідних норм права.

Таким чином колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову суд правильно виходив з того, що нормами цивільного законодавства та умовами іпотечного договору не передбачено можливості в порядку звернення стягнення на іпотеку шляхом визнання права власності на передане в іпотеку майно на підставі судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, що на підставі норм Закону України «Про іпотеку» банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотеко держателем на підставі судового рішення слід відхилити, оскільки такі доводи суперечать вищенаведеним нормам матеріального права та правовій позиції Верховного Суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова