УХВАЛА

30 вересня 2019 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якому позивач просить стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 на користь громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_2 борг в сумі 238896,00 грн, що складається із суми позики 151200,00 грн, (що є еквівалентом 5400,00 дол. США)пені в сумі 87696,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн., та судовий збір.

Від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: 1/7 частку п`яти кімнатну квартиру АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , яка навмисно не здійснює виконання зобов`язань щодо погашення суми боргу та є недобросовісним Боржником, оскільки у будь-який спосіб ухиляється від виконання обов`яків. Крім того, зазначила, що з аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається ОСОБА_3 , має величезні борги і щоб уникнути повернення коштів може виїхати за кордон тому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_3 за кордон. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду за вказаним позовом.

Ч. 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позов.

Відповідно до п. п.1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;забороною вчиняти певні дії.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єктів користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути істотні перешкоди як виконання судового рішення, так і ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ч.2 п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Звертаючись до суду з клопотанням про забезпечення позову в частині про тимчасове обмеження ОСОБА_3 , у праві виїзду за межі України, представник позивача вказувала на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Зокрема, задоволення такого клопотання можливе лише за умови доведення факту ухилення відповідача ОСОБА_3 , від виконання зобов`язання.

Сам по собі факт не виконання нею свого обов`язку по погашенню боргу не може свідчити про ухилення останньої від виконання своїх зобов`язань, будь яких інших доказів до клопотання не надано.

З огляду на викладене вище, а також, що наявні передбачені законом підстави для застосування заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково, із застосуванням забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно в іншій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме:

-1/7 частку п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

В іншій частині відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно направляється заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття нової ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суддя: В.В.Прохоренко