Справа № 368/751/19
Рішення

Іменем України

"17" жовтня 2019 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Дерев`янко Я.С.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В :

18.06.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

- усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим будинком, виселення та зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовував наступними обставинами, та нормами права.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) згідно договору визначення часток подружжя у житловому будинку і дарування частини житлового будинку від 27.12.2014 року є власником житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до будинкової книги та акту депутата Кагарлицької міської ради ОСОБА_2 (далі-Відповідач) зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тобто в будинку, який на праві власності належить Позивачу.

Відповідач є колишнім чоловіком Позивача. Сімейні відносини з Відповідачем у Позивача припинились, на даний час вони є зовсім чужими людьми та шлюб розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.06.2017 р. Відповідач не проживає у будинку Позивача вже протягом приблизно 12 років та не з`являється в ньому вже протягом 5 років.

Отже, починаючи з 2005 року, Відповідач не проживає у будинку Позивача та в будинку відсутні особисті речі Відповідача. Будучи зареєстрованим, але не проживаючи Відповідач не приходить до будинку, не використовує його для тимчасового або постійного проживання. Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Відсутність Відповідача за місцем реєстрації протягом 13 років підтверджується вищезазначеним актом депутата Кагарлицької міської ради.

Протягом усього часу відсутності Відповідача за місцем реєстрації Позивач неодноразово зверталась до міської ради із проханням зняти з реєстрації Відповідача, проте оскільки Відповідач не подає заяви, міська рада не може зняти його з реєстрації у будинку.

У зв`язку з тим, що Відповідач не подає заяви про зняття з реєстрації, Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності.

Будучи зареєстрованим, Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Після припинення шлюбних відносин з Відповідачем Позивач неодноразово просила Відповідача звільнити будинок, який їй належить та подати заяву про зняття з реєстрації. Проте, Відповідач не висиляється з будинку Позивача та не подає заяви про зняття його з реєстрації.

У зв`язку з не бажанням висилитись та не подачею Відповідачем заяви про зняття з реєстрації Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання Відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Проживання та реєстрація Відповідача у будинку перешкоджає Позивачу у володінні та розпорядженні її власністю.

Таким чином, Відповідача слід визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, висилити та зняти з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 174 - 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивачка просить суд винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

18.06.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

25.07.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 14 год. 00 хв. 30.09.2019 року.

30.09.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 17.10.2019 року в зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача ОСОБА_2

Одночасно судом здійснено повторний виклик відповідача ОСОБА_2 шляхом направлення поштового повідомлення про день час, та місце наступного судового засідання.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 17.10.2019 року, позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 17.10.2019 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача ОСОБА_2 (електронною поштою на адресу суду), в якій відповідач позов визнає, просить суд слухати справу без його участі.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, яка видана 25.06.2019 року, відповідач по справі, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідача та положення ч. 1 ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 1999 року Орджонікідзівським МВ УМВС України У Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Між сторонами по справі (позивачем та відповідачами) виник спір немайновго характеру, а саме, - визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за наступних обставин.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) згідно договору визначення часток подружжя у житловому будинку і дарування частини житлового будинку від 27.12.2014 року є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до будинкової книги та акту депутата Кагарлицької міської ради ОСОБА_2 (далі-Відповідач) зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тобто в будинку, який на праві власності належить Позивачу.

Відповідач є колишнім чоловіком Позивача. Сімейні відносини з Відповідачем у Позивача припинились, на даний час вони є зовсім чужими людьми та шлюб розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.06.2017 р. Відповідач не проживає у будинку Позивача вже протягом приблизно 12 років та не з`являється в ньому вже протягом 5 років.

Отже, починаючи з 2005 року, Відповідач не проживає у будинку Позивача та в будинку відсутні особисті речі Відповідача. Будучи зареєстрованим, але не проживаючи Відповідач не приходить до будинку, не використовує його для тимчасового або постійного проживання. Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Відсутність Відповідача за місцем реєстрації протягом 13 років підтверджується вищезазначеним актом депутата Кагарлицької міської ради.

Протягом усього часу відсутності Відповідача за місцем реєстрації Позивач неодноразово зверталась до міської ради із проханням зняти з реєстрації Відповідача, проте оскільки Відповідач не подає заяви, міська рада не може зняти його з реєстрації у будинку.

У зв`язку з тим, що Відповідач не подає заяви про зняття з реєстрації, Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності.

Будучи зареєстрованим, Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Після припинення шлюбних відносин з Відповідачем Позивач неодноразово просила Відповідача звільнити будинок, який їй належить та подати заяву про зняття з реєстрації. Проте, Відповідач не висиляється з будинку Позивача та не подає заяви про зняття його з реєстрації.

У зв`язку з не бажанням висилитись та не подачею Відповідачем заяви про зняття з реєстрації Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Крім того, Відповідач не проживає у Житловому приміщенні (будинку) починаючи з вересня 2012 року, тобто, понад 6 років, проте продовжує бути там зареєстрованою без згоди Позивача, не здійснюючи при цьому жодних витрат по обслуговуванню будинку, що перешкоджає здійснювати користування і розпорядження власним майном в повній мірі.

Відповідно до положень ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і з межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шеети місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до 41 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379-382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обов`язку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

1) позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) визнання особи безвісно відсутньою;

4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, зняття особи з реєстрації місця проживання є похідним від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно п.9, 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце проживання якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за місцем його перебування або за останнім відомим місцем проживання Відповідача чи постійного його заняття (роботи).

Враховуючи існуючі обставини даної справи, вважає, що її права, як Позивача, власника Житлового приміщення (будинку) є порушеними Відповідачем, а тому підлягають захисту, - шляхом постановлення судового рішення.

Отже, відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Реєстрація Відповідача у будинку перешкоджає Позивачці у володінні та розпорядженні її власністю. Зокрема, на даний час Позивачка не може отримати субсидію по сплаті комунальних послуг, оскільки в будинку зареєстрований Відповідач, а тому при призначені Позивачці права на субсидію, Відповідач також рахується, як зареєстрований в будинку, що виключає можливість отримання Позивачкою субсидії.

Таким чином, Відповідача ОСОБА_2 слід визнати такою особою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом, уповноваженим на зняття з реєстрації, протягом семи днів на підставі, зокрема, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Дану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 13, 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити. Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 1999 року Орджонікідзівським МВ УМВС України У Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у користуванні її власністю, - будинком, який розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , який належить їй на праві приватної власності на підставі договору визначення часток подружжя у житловому будинку і дарування частини житлового будинку серії НАЕ НОМЕР_4 від 27.12.2014 року, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим будинком, який розміщено за адресою: АДРЕСА_2 , та зняття його з реєстрації.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.