КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/7999/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 760/5930/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_6, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року, постановлене у складі судді П'ятничук І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання відсутності у відповідача права на здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг та про зобов`язання припинити здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг на території домоволодіння,

встановив:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить визнати відсутність у відповідача права на здійснення підприємницької діяльності з надання ритуальних послуг на території житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача припинити використання житлового домоволодіння для здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки та садового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , Садове Товариство «Дніпро», на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2005 року та відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 137941 від 31.03.2005 року.

Відповідно до приписів Державного акту на право власності на земельну ділянку цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва. Сусідня земельна ділянка, яка межує з ділянкою позивача, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Садове Товариство «Дніпро», належить громадянину ОСОБА_4 , на якій розміщений садовий будинок та надвірні будівлі.

Вказана земельна ділянка її власником передана відповідно до договору оренди відповідачу ОСОБА_3 , який всупереч вимогам чинного законодавства України, здійснює підприємницьку діяльність з торгівлі похоронною атрибутикою, автоперевезення домовин катафалком, виготовлення надгробків, використовує приміщення, в якому знаходяться холодильні камери для збереження та підготовки тіл померлих до поховання (кремації) та здійснює в подальшому їх видачу.

Позивач зазначив, що зазначена земельна ділянка використовується не за її цільовим призначенням, оскільки на ній ведеться господарська діяльність з надання похоронних послуг населенню, про що свідчить розміщена рекламна вивіска на фасаді паркану, що по АДРЕСА_1 , та світлова реклама «Похоронного Дому «Пам`ять».

Крім того, за зазначеною адресою можна спостерігати від`їжджаючий похоронний транспорт, скупчення людей з квітами, вінками та іншою ритуальною приналежністю. Ночами привозять і обробляють трупи, а вранці катафалками забирають тіла померлих на поховання.

Протиправні дії відповідача ОСОБА_3 , що полягають у наданні ритуальних послуг в садовому будинку та надвірних будівлях, порушують права позивача та інших учасників садового товариства, оскільки товари, які реалізовуються відповідачем, мають специфічний запах. Крім того, здійснення торгівлі предметами для похорону здійснюється часто до пізньої ночі та по святах. Громадяни часто приходять за товаром вночі, завантажують продукцію, гримають, чим порушується спокій мешканців навколишніх будинків.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не використовувати житлове домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 для здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,8 грн.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставам справи. Просить у вказаній частині ухвалити нове судове рішення, яким визнати відсутність у відповідача ОСОБА_3 права на здійснення підприємницької діяльності з надання ритуальних послуг на території житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що матеріалами справи доведено, що земельна ділянка АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_4 , не використовується за її цільовим призначенням - ведення садівництва, оскільки на ній ведеться господарська діяльність з надання похоронних послуг населенню .

Вказує, що в судовому засіданні не встановлено наявність договору між ДКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», на який покладено функції ритуальної служби м. Києва, та відповідачем ОСОБА_3 щодо надання будь-яких робіт та надання ритуальних послуг з проведення поховань померлих осіб.

Судом першої інстанції не було встановлено наявність у відповідача ОСОБА_3 документів на право здійснення підприємницької діяльності з надання ритуальних послуг на території вказаного житлового будинку, що стало підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача ОСОБА_3 припинити використання житлового домоволодіння з надання ритуальних послуг на території житлового будинку.

Однак, на думку позивача, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про встановлення відсутності права здійснення підприємницької діяльності з надання ритуальних послуг на території житлового будинку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Білик В.О. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та садового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , Садове Товариство «Дніпро», які він успадкував за законом відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2005 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 137941 від 31 березня 2005 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва.

Сусідня земельна ділянка, яка межує з ділянкою позивача ОСОБА_1 , на якій розміщений садовий будинок та надвірні будівлі, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Садове Товариство «Дніпро», належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_6 від 24.12.2013 року. Відповідно до вказаного договору, цільовим призначенням даної земельної ділянки вказано також ведення садівництва

Згідно з договором оренди приміщення від 31 грудня 2014 року третя особа ОСОБА_4 передав в оренду садовий будинок та надвірні будівлі відповідачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 для ведення господарської діяльності з надання населенню ритуальних послуг.

З 2017 року відповідач ОСОБА_3 під час здійснення господарської діяльності по АДРЕСА_1 , здійснює підприємницьку діяльність з торгівлі похоронною атрибутикою, автоперевезення домовин катафалком, виготовлення надгробків, використовує приміщення, в якому знаходяться холодильні камери для збереження та підготовки тіл померлих до поховання (кремації) та здійснює в подальшому їх видачу.

З показів допитаних свідківОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також позивача ОСОБА_1 судом встановлено, що відповідач здійснює господарську діяльність щодо організації поховань, а саме приймає для підготовки до поховання трупи, проводить підготовку для поховання, бальзамування, влаштовує поминальні обіди, проводить процедури прощання, все це негативно впливає на життя мешканців та членів садового товариства.

Таким чином судом першої інстанції було встановлено, що дана земельна ділянка власником якої є третя особа, не використовується за її цільовим призначенням - ведення садівництва, оскільки на ній ведеться господарська діяльність з надання похоронних послуг населенню, про що також свідчить розміщена рекламна вивіска на фасаді паркану, що по АДРЕСА_1 , та світлова реклама «Похоронного Дому «Пам`ять».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із положень Закону України «Про поховання та похоронну справу» та наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19.11.2003 р. «Про затвердження нормативно-правових актів відносно реалізації Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до якого проведення суб`єктами господарювання будь-яких робіт та надання ритуальних послуг можливо тільки при наявності договору, укладеного між суб`єктом господарювання та ритуальною службою.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано суду доказів наявності між ним, як приватним підприємцем, та ДКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» договору про надання ритуальних послуг та здійснення будь-яких робіт з проведення поховань померлих осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з положень ст. 383 ЦК України, ст. 6 ЖК України та вимог законодавства щодо необхідності використання як земельної ділянки, так і житлового будинку за їх цільовим призначенням.

Оскільки судом не встановлено наявності у відповідача документів на право здійснення підприємницької діяльності з надання ритуальних послуг на території житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , що у Святошинському районі міста Києва, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача припинити використання житлового домоволодіння для здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Рішення суду у вказаній частині сторонами не оскаржувалось, а тому рішення в цій частині апеляційний суд не переглядає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання відсутності у відповідача права на здійснення підприємницької діяльності з надання ритуальних послуг на території житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є такими, що не потребують окремого встановлення, оскільки з наведених вище обставин судом дані обставини з`ясовані при задоволенні вимог про зобов`язання відповідача припинити використання житлового домоволодіння для здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг, що розташоване по АДРЕСА_1 .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він зроблений з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом вказаної норми, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; ритуальні послуги - це послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу» надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг здійснюється ритуальними службами або за договором про надання ритуальних послуг суб`єктами господарювання інших форм власності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим в установленому законом порядку. У виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.12.2017 року зазначено, що видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є організація поховань і надання суміжних послуг.

Згідно з Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства за № 193 від 19.11.2003 року «Про затвердження нормативно-правових актів відносно реалізації Закону України «Про поховання та похоронну справу» проведення суб`єктами господарювання будь-яких робіт та надання ритуальних послуг можливо тільки при наявності договору, укладеного між суб`єктом господарювання та ритуальною службою.

На ритуальну службу спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Київської міської ради, покладені функції ритуальної служби міста Києва.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 здійснює діяльність по наданню похоронно-ритуальних послуг в житловому будинку, розташованому на земельній ділянці по АДРЕСА_1 Садовому товаристві « Дніпро », що у Святошинському районі міста Києва, цільовим призначенням якої є ведення садівництва, що суперечить вимогам законодавства про необхідність використання земельної ділянки та житлового будинку за їх цільовим призначенням. При цьому відповідачем ОСОБА_3 не надано суду доказів наявності між ним, як приватним підприємцем, та ДКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» договору з надання будь-яких робіт та надання ритуальних послуг з проведення поховань померлих осіб, а також доказів, які б підтверджували право відповідача на здійснення зазначеної діяльності на території житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1, Садове товариства «Дніпро» у Святошинському районі міста Києва.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про «визнання відсутності у відповідача права на здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг на території житлового будинку», суд першої інстанції правильно виходив із того, що зазначені обставини були встановлені судом як підстава для задоволення позовних вимог «про зобов`язання відповідача припинити використання житлового домоволодіння для здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг», оскільки такого самостійного способу захисту цивільних прав та інтересів як «визнання відсутності у відповідача права» статтею 16 ЦК України не передбачено, а позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги посиланням на спеціальні норми законодавства, які передбачають такий спосіб захисту порушених прав та інтересів.

Апеляційна скарга позивача не містить обґрунтованих доводів про те, що саме такий спосіб захисту як визнання відсутності у відповідача правана здійснення господарської діяльності з надання ритуальних послуг на території житлового будинку матиме наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до викладення обставин справи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і які були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції, оскільки судове рішення в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_6, - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.