МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа №370/1278/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

24.04.2019 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулися до Макарівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 (далі-відповідач) про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позову вказали, що вони є співвласниками (50/50) квартири АДРЕСА_1 . У згаданій квартирі зареєстрована ОСОБА_3 , проте з 2015 р. за адресою реєстрації не проживає, особистих речей не має, домовленостей щодо збереження за нею житла не має, та будучи зареєстрованою в ньому, не несе ніяких витрат по утриманню квартири в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги, добровільно зніматися з реєстрації не бажає, тому позивачі за захистом своїх прав звернулися до суду.

Враховуючи викладене, позивачі просять: визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати орган реєстрації Макарівської селищної ради Київської області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Копія ухвали суду від 03.06.2019 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу направлялася за адресою реєстрації. Згідно рекомендованого повідомлення № 832, поштове відправлення повернулося до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», проте відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідно відзиву на позовну заяву відповідач не подав, а тому у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно копії паспорту № НОМЕР_2 виданого 31.05.2018 р., Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 7 зворот).

Згідно копії паспорту НОМЕР_1 виданого 16.03.1999 р., ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 8,9).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 26.06.2002 р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в рівних долях кожний (а.с. 11,12).

З наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області на запит суду інформації від 30.05.2019 р. щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Згідно Акту від 01.02.2018 р., 23.05.2018 р., 17.08.2018 р., 22.04.2019 р., встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проте не проживає (а.с. 13-16).

Як вказали позивачі, а відповідач не скористалася своїм правом заперечити, реєстрація відповідача у будинку порушує їх права як співвласників житла, відповідач будучи зареєстрованою в квартирі, не несе ніяких витрат по її утриманню, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги, добровільно знятися з реєстрації не бажає.

Факт того, що ОСОБА_3 більше шести місяців не проживає за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується вказаними вище Актами.

Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є житловими та регулюються ст. ст. 317, 319, 321, 322, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 158, 163 ЖК УРСР.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР.

Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, оскільки судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири, у якій зареєстрована відповідач, однак більше шести місяців у ньому не проживає, не несе витрат по утриманню майна, що порушує право власності позивачів на вказану квартину.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи або остаточного рішення суду. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «знаття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право такого користування, виселення із займаного приміщення та інше).

У зв`язку із цим, обов`язок щодо зняття з реєстрації за місцем проживання особи можливий для застосування при вирішенні спору про житлові права. Враховуючи викладене, обов`язок уповноваженого органу зняти з реєстрації особу, виникає з моменту остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовна вимога про зобов`язання органу реєстрації зняти відповідача із реєстраційного обліку місця проживання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 768,40 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 30.09.2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : адреса - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 : адреса - АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 : адреса - АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

Суддя А.В. Косенко