Справа № 464/7252/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/1576/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 464/7252/17

Провадження № 22ц/811/1576/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 25 березня 2019 року (суддя Рудаков І.П.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

1 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з цим позовом. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2012 року № б/н у розмірі 99 664,04 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом від суми залишку заборгованості за кредитом. Вказує, що відповідачем умови кредитного договору не виконувались та допущено заборгованість. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 березня 2019 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2012 року № б/н у розмірі 42 473,23 грн., з яких: 18 412,50 грн. - заборгованість за кредитом; 5 648,23 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 18 412,50 грн. - заборгованість за пенею.

У частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді штрафу у розмірі 500 грн. фіксована частина та 4 722,10 грн. процентна складова - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, щоотримала кредит на платіжну картку, яким добросовісно користувалась. Стверджує, що 18 червня 2015 року невідома особа представилась працівником банку та шляхом обману заволоділа її коштами у розмірі 18 707,52 грн. разом із комісією банку. З цього приводу, 19 червня 2015 року вона (відповідач) звернулась до правоохоронних органів та було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час досудове розслідування триває. Зазначає, що 22 та 26 червня 2015 року повторно зверталась за цим фактом до банку, однак відповіді не отримала. Надалі, зверталась до банку із заявою про зупинення нарахування відсотків, скасування уже нарахованих відсотків, а також отримання коштів, які були безпідставно списані з її кредитного рахунку, однак отримала відмову. Вважає, що факт зняття грошових коштів шахрайським способом з її кредитної картки встановлено.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що 18 грудня 2012 року ОСОБА_5 , звернулась з письмовою анкетою-заявою (б/н) до АТ КБ «ПриватБанк» про надання їй кредиту у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловила згоду з тим, що заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку.

Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань перед банком.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 6 червня 2017 року становить: 99 664,04 грн, з яких: 18 412,50 грн. - заборгованість за кредитом; 5 648,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 70 381,21 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) та 47 22,10 грн. (процентна складова).

Доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розмір неустойки у виді пені (70 381,21 грн.) значно більший від розміру основного зобов`язання (18 412,50 грн.), тому зменшив розмір пені до суми основного зобов`язання, що становить 18 412,50 грн. (відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів фіксованої частини та процентної складової.

У відповідності до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 4 722,10 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Встановлено, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, тому стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, відсотками, пенею, яка зменшена до розміру основного зобов`язання є обґрунтованими і становить 42 473,23 грн.

19 червня 2015 року ОСОБА_5 звернулась до Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про те, що 18 червня 2015 року невідома особа шахрайським способом шляхом обману по телефону заволоділа її грошовими коштами із кредитної картки «ПриватБанк» в розмірі 18 707,52 грн. разом з комісією банку .

У матеріалах справи знаходиться повідомлення про досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001722 від 19 червня 2015 року за заявою ОСОБА_5 та встановлено попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 Кримінального кодексу України. На даний час досудове розслідування триває. Відповідач має статус потерпілої.

Відповідно до п. 1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, що є невід`ємною частиною кредитного договору від 18 грудня 2012 року № б/н, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПІН коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Згідно з п.п. 1.1.5.14 (2.1.1.9.5) Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему Mobile Banking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Відповідно до п. 1.1.5.28 Умов та Правил надання банківських послуг у разі якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу.

Згідно із п. 1.1.5.29 передбачено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи.

Банк не несе відповідальності за несанкціонований доступ до ПІН- коду клієнта під час реєстрації в системі Приват24 в разі відсутності ліцензійного програмного забезпечення, відсутності антивірусних і антишпіонських програм, що забезпечують захист від несанкціонованого доступу до інформації клієнта на персональному комп`ютері клієнта, з якого здійснюється реєстрація (п.п. 2.3.2.7.3.1.13. Умов та Правил).

Відповідно до п.1.32 ст. 1, п.20.1 ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» власник рахунку може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними.

Згідно з п.п. 1, 2, 6, 9 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України 5 листопада 2014 року № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається.

Емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Встановлено, що 22 червня 2015 року відповідач повідомила банк про несанкціоновані операції з використанням її електронного платіжного засобу, які відбулись 18 червня 2015 року та які були виявлені нею 19 червня 2015 року.

Відповідач не повідомила негайно банк про вчинені операції, не надала доказів цього, як вимагають Умови кредитного договору, а також не надала доказів того, що вона особисто не здійснювала переказ коштів двома операціями на загальну суму у розмірі 18 707,52 грн.: один переказ на суму 13 640 грн та сума комісії 545,60 грн. , другий - 4 348 грн. та сума комісії 173,92 грн. відповідно, зі своєї картки з кредитного рахунку, що підтверджується випискою про рух коштів.

Окрім того, відповідач визнала, що повідомила відомості, які надходили їй повідомленнями SMS невідомим особам, які їй телефонували.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач передала (розголосила) третім особам інформацію завдяки розмові із третіми особами по мобільному телефону, про що стверджувала відповідачка у відзиві на позов. Це дало змогу невстановленим особам ініціювати платіжні операції по кредитному картковому рахунку відповідача та заволодіти кредитними коштами. Тому ризик збитків від здійснених операцій та відповідальність за це повинна нести ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Сихівського районного суду м.Львова від 25 березня 2019 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 1 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді