Дата документу 01.10.2019 Справа № 554/4803/19
Єдиний унікальний номер справи:554/4803/19
Провадження № 2/554/1893/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01.10.2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Колесніченко О.П. за участю представника позивача адвоката Лучко Т.І., представника відповідача адвоката Борзовця О.В., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи Бондаренко Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Октябрська районна у місті Полтаві рада про визначення місця проживання неповнолітньої доньки

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Октябрська районна у місті Полтаві рада про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою ,-

в с т а н о в и в :

30.05.2019 ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 , третя особа: Октябрська районна у місті Полтаві рада з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народилась донька ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач по справі - ОСОБА_1 . На даний час вона та відповідач проживають окремо, їх шлюб було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 07.03.2018 року ОСОБА_1 заперечує проти того, щоб донька проживала з матір`ю.

До теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, зараз дитина мешкає разом з нею.

Вважає, що в інтересах доньки проживати з матір`ю, а не з батьком, оскільки вона має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі.

Просила суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.06.2019 року відкрито провадження у справі.

21.06.2019 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , згілно якого останній вважав, що відсутні підстави та потреба визначати місце проживання малолітньої дитини.

01.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Октябрська районна у місті Полтаві рада про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою.

23 липня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування зустрічного позову вказав, що він є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Донька проживає з матір`ю . Зазначив, що підстав для подання первісного позову у позивачки не було, оскільки він ніколи не заперечував і не заперечує проти того, щоб вона проживала саме з нею.

Протягом останнього часу, всупереч його обов`язків і прав, передбачених ст.ст.141, 150, 151, 157, 159 Сімейного кодексу України, відповідач за зустрічним позовом - створює перешкоди у спілкуванні з дитиною. Не дає можливості бачитися з донькою. Просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкування з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі способи: побачення кожного тижня у неділю починаючи з 12.00. год. до 17.00 год. з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних закладів ( без присутності ОСОБА_2 ).

Ухвалою суду від 01.07.2019 прийнято зустрічний позов.

В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримала, просила його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник відповідача та відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом проти задоволення первісного позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги за первісним та зустрічним позовом, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив такі обставини і правовідносини.

Сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, який був розірваний згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.03.2018 року.

Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, вони припинили сімейні відносини та з моменту розірвання шлюбу, позивач та відповідач проживають окремо, що не заперечувалось сторонами, а тому відповідно до положень ст.82 ЦПК України вказані обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.04.2011 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, встановлено, що у сторін від цього шлюбу народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 295.

Позивачка фактично проживає разом із малолітньою дитиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено у судовому засіданні і це підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, на теперішній час дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, вказаний факт в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З матеріалів справи слідує, що підставою для звернення до суду стала відмова у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Статтею 153 Сімейного кодексу України, передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ст.159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до витягу із рішення № 171 від 14.08.2018 року визначено наступний порядок участі гр.. ОСОБА_1 у вихованні та спілкування зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, кожного тижня у неділю починаючи з 12:00 год. о 17:00 год., з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоров`я, враховуючи бажання самої дитини; спілкування батька з донькою під час святкових днів та дня народження дитини, протягом тижня відводити та забирати дитину з навчального закладу, супроводжувати дитину на заняття в розвиваючих гуртках та секціях за домовленістю з матір`ю.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Сімейне право закріплює в обов`язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги в першу чергу ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та враховує, що дитина наразі проживає з матір`ю, яка належно нею опікується і утримує, оскільки протилежного відповідачем не доведено.

Жодних доказів того, що проживання дитини разом з матір`ю шкодить інтересам дитини, її здоров`ю, розвитку тощо, відповідачем надано не було.

При цьому, залишення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька права виховувати свою малолітню доньку, а мати не повинна чинити батьку у цьому перешкод.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, беручи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, інші обставини, необхідність забезпечення дитини турботою, суд вважає, що проживання дитини разом із матір`ю є цілком доцільним.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною суд дійшов до таких висновків.

Вiдповiдно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене ст.153 СК України.

За приписами ст.157 СК України питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що на час звернення до суду сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення.

Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини,суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання свої обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини,стан її здоров`я та інші обставини що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного із батьків,зловживання ним алкогольними або наркотичними засобами.

Проаналізувавши встановленні обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказаний порядок спілкування позивача з дитиною є найбільш доцільнішим і відповідає інтересам дитини, виходячи з його віку, не порушує режиму дня та навчання, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 1 ст.18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.12 цього ж закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст.15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, інтереси дитини, її вік, стан здоров`я батька та характеризуючі його матеріали, суд приходить до висновку про встановлення такго способу а саме: побачення кожного тижня у неділю починаючи з 12.00. год. до 17.00 год. з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних закладів ( без присутності ОСОБА_2 ).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням досліджених судом доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає за необхідне задовольнити обидві позовні заяви .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81,259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, 157-161 СК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Октябрська районна у місті Полтаві рада про визначення місця проживання неповнолітньої доньки - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Октябрська районна у місті Полтаві рада про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкування з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі способи: побачення кожного тижня у неділю починаючи з 12.00. год. до 17.00 год. з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних закладів ( без присутності ОСОБА_2 ).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер олікової картки платника НОМЕР_3 ;

Третя особа: Октябрська районна у місті Полтаві рада, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, 36000, м. Полтава, вул. І.Мазепи, 30

Повний текст рішення проголошено 10.10.2019.

Суддя В.М.Бугрій