Провадження №2/712/379/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

позивача - ОСОБА_1 , його представника - адвоката Хмельницької Л.М.

відповідачки - ОСОБА_2 , її представника - адвоката Хорошуна С.А.

відповідачки - ОСОБА_3

представника третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради - Зубалій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про відібрання малолітніх дітей від інших осіб, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про відібрання малолітніх дітей від інших осіб, мотивуючи свої вимоги тим, з листопада 2012 року по 2016 рік він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В подальшому, шлюб було розірвано. 11 липня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір, посвідчений нотаріально, яким визначено місце проживання дітей разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказував, що діти як до укладання зазначеного договору, так і після, тривалий час проживали разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час, позивач має матеріальну змогу утримувати дітей, створив нову сім`ю з ОСОБА_6 , яка дуже гарно ставиться до його дітей. З колишньою дружиною підтримує добрі стосунки, проте 21.08.2018, коли прийшов до ДНЗ №33, якій відвідують діти, аби їх забрати йому повідомили, що дітей забрала бабуся ОСОБА_3 25 вересня 2018 року позивачу надійшов висновок Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, в якому вказано, що з даного приводу вже проводилися перевірки Черкаським відділом поліції та в подальшому з даного приводу проінформовано службу в справах дітей та запропоновано звернутися до суду. Після цього відповідачі відмовляються віддати синів позивачу, дитячій садок діти не відвідують. Після звернення 31.08.2018 до Служби у справах дітей ЧМР позивач отримав відповідь, що Службою у справах дітей відвідане місце проживання малолітніх, встановлено, що діти перебувають з дідусем за межами міста. Оскільки відповідачі не виконують умов договору та всупереч діючому законодавству добровільно не передають дітей батькові, просить постановити рішення про негайне відібрання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 та повернути за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживали разом із позивачем ОСОБА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.02.2019 підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті.

ОСОБА_2 07.02.2019 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей недійсним. Позов мотивовано тим, що 19.09.2016 шлюб було розірвано, на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти, оскільки діти проживали з нею. Через певний час позивач перестав сплачувати аліменти та почала рости заборгованість. Позивач ОСОБА_1 запропонував укласи спірний договір з метою припинення нарахування аліментів, за яким буде зафіксовано, що діти проживають з батьком, але, фактично, вони будуть проживати з позивачкою. Позивачка зазначила, що погодилась укласти договор щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, так як позивач ОСОБА_1 тиснув на неї психологічно, отримувати аліменти для неї було не принципово, але головним було те, щоб діти продовжували проживати з нею. Позивачка 09.07.2018 подала заяву про припинення стягнення аліментів з відповідача, а 11.07.2018 укладено договір щодо батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідченого приватним нотаріусом Алєксєєвою І.Ю. Відповідно до п.1.3. данного договору визначено, що діти проживають разом із батьком: за адресою АДРЕСА_1 . Але як до, так і після укладання договору діти фактично продовжували проживати з матір`ю ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_1 після припинення стягнення аліментів не виявив зацікавленості у вихованні дітей, не забрав їх проживати до себе та майже не цікавився їх вихованням, відповідно не виконав умови укладеного договору. Усвідомлюючи, що договір укладено лише з метою припинення сплати аліментів, позивач ОСОБА_2 відмовилась надавати до спілкування дітей відповідачу, оскільки він негативно на них впливає, відмовляється надавати фінансову допомогу. З вересня 2018 року конфлікт між батьками посилився, подавались скарги до Служби у справах дітей та позови до суду, також була відкликана заява про припинення стягнення аліментів. Оскільки спірний договір вчинено без намірів створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, тобто є фіктивним в силу 234 ЦК України просила визнати недійсним договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей.

ОСОБА_1 25.02.2019 скерував до суду відзив на позовну заяву, яким повністю заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та вказував, що викладені в зустрічній позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Договір від 11.07.2018 року, яким визначено місце проживання дітей разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 , укладався з реальними намірами. Твердження позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що відповідач перестав сплачувати аліменти спрстовується заявою ОСОБА_2 про відсутність заборгованості за аліментами та розписками, укладеними в період 2017-2018 про сплату аліментів. Поточна заборгованість за аліментами сплачена, про що свідчать долучені до справи банківські квитанції. Вказані обставини заперечують фіктивність правочину, який відповідно до норм цивільного законодавства та практики Верховного Суду України характеризується тим, що вчиняється сторонами лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний та є таким, що немає правових наслідків. Але якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

ОСОБА_2 11.03.2019 скеровано до суду відповідь на відзив, яким остання заперечує обставини, зазначені у відзиві на зустрічний позов, оскільки діти після розірвання шлюбу продовжували проживати з матір`ю, батько ОСОБА_2 мав постійну заборгованість по сплаті аліментів та остаточно погасив її лише після подачі позову, бабуся ОСОБА_3 не знала про підписання спірного договору, інакше не дозволила б його підписання, оскільки діти проживають у її квартирі, також бабуся бере участь у вихованні онуків та свідомо перешкоджає виконанню договору оскільки вважає укладений договір про визначення місця проживання дітей незаконним та таким, що погіршить становище її онуків.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд позов задоволити, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник - адвокат Хорошун С.А. первісний позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Зустрічний позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 за первісним позовом первісний позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради Зубалій Н.А. зазначила, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Просила під час розгляду справи врахувати зазначені обставини, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, опитавши малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які категорично заперечували проти визначення їх місця проживання з батьком, так як все своє життя проживають з матір`ю, яку дуже люблять, але не заперечують щодо побачень з батьком, дослідивши письмові матеріали справи, суд, вважає наступне.

Судом встановлено, що з 29.11.2012 сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.09.2016 розірвано.

В шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.09.2016, яке набуло законної сили 30.09.2016, з відповідача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що діти на момент постановлення рішення проживали з позивачкою та перебували на її утриманні.

Статтею 51 Конституції України визначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

За ч. 2 ст. 54 СК України, усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач за первісним позовом в обґрунтування позовних вимог про негайне відібрання малолітніх дітей та повернення їх за місцем проживання батька надав акт обстеження умов проживання від 14.12.2018, проведений спеціалістами Служби у справах дітей ЧМР. За вказаною адресою створені всі належні умови для розвитку дітей, є необхідні меблі, для малолітніх відведена окрема кімната, є місце для ігор та відпочинку. За даною адресою проживає позивач, ОСОБА_6 (дружина) та ОСОБА_8 (малолітній).

Позивач ОСОБА_1 має позитивні характеристики сусідів, які вказують, що ОСОБА_1 опікується своєю сім`єю, має теплі стосунки з родичами, систематично займається спортом та долучає до цього своїх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Крім того, позивач має стабільний дохід та позитивно характеризується за місцем роботи у Фермерському господарстві «Галицький».

Разом із тим, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт постійного проживання дітей з батьком, про який наголошує позивач, як це було визначено умовами Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 11.07.2018.

Так, згідно з довідкою, наданої комітетом самоорганізації населення «Благовісний» від 13.09.2018 та будинкової книги, малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою малолітні проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3 .

У період проживання з матір`ю та бабусею, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відвідували дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №33 «Супутник», з якого були відраховані лише 10.12.2018.

Вказана сім`я сусідами характеризується позитивно. ОСОБА_2 дбайлива мати, діти охайні та розвинуті відповідно до свого віку, відвідують дитячий садок, спортивну секцію та беруть музичні уроки.

Дані, що викладені в зазначених документах також узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які в судовому засіданні підтвердили факт проживання дітей разом із матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3 в її будинку. Охарактеризували ОСОБА_2 як люблячу, турботливу маму, бабусю ОСОБА_3 як гарну господиню, а також пояснювали, що для життя та розвитку дітей створені всі умови.

Досліджені в судовому засіданні докази в своїй сукупності свідчать про те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 почав вживати заходи для побачення з дітьми лише останнім часом.

Позивач за первісним позовом посилається на те, що його останнім часом фактично усували від спілкування з дітьми, а тому він був вимушений звертатися до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування.

Зокрема, висновком про результати розгляду звернення ОСОБА_1 Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області (ЄО №48600 від 30.08.2018 року) від 25.09.2018 встановлено, що з даного приводу вже проводилися перевірки, та в подальшому з даного приводу проінформовано службу в справах дітей, та запропоновано звернутись до суду, оскільки вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 7, 8 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991, дитина має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування, має поважатися право дитини на сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Згідно зі ст. 9 вказаної Конвенції, держава має забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визнання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

З Інформації щодо проведення психологічного дослідження Черкаським міським центром СССДМ від 05.03.2019 за № 168 було проведено психологічні консультації з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких зазначені такі висновки: в роботі з сім`єю були ряд факторів, які унеможливлюють надання в повній мірі об`єктивного висновку щодо прихильностей кожного з дітей до матері чи батька: присутність на консультаціях мами, бабусі, дідуся певною мірою впливала на поведінку, емоційний стан, ступінь відвертості дітей. Хлопчики часом відволікалися на дорослих, запитували дозволу позначити на малюнку; членів сім`ї називали неохоче, часом забуваючи імена; не знаходячи відповіді на питання виявляли ознаки напруги, тривоги, страху, помилки. Прихильність дітей дошкільного віку пов`язана з емоційними контактами, безпосереднім спілкуванням з батьками, в даній ситуації діти з серпня 2018 року були позбавлені можливості бачитися з біологічним батьком та проводити з ним дозвілля. Також діти не бачаться з бабусею по татовій лінії. Отже, в результаті роботи можна сказати, що діти неспроможні в повній мірі, з урахуванням їх вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивосте, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, об`єктивно оцінювати ставлення до них кожного з батьків, виявляти більшу чи меншу прихильність до одного з батьків і не мають внутрішньої сили, щоб визначитися зі своїм місцем проживання. Діти сприймають сімейну ситуацію як даність.

Аналізуючи вище вказані обставини, виходячи з встановлення судом факту постійного проживання дітей з матір`ю та бабусею, суд приходить висновку про недоведеність перед судом підстав для зміни місця проживання дітей, шляхом їх вилучення з місця проживання матері та залишення проживати за місцем проживання батька.

Згідно з ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Поміж іншого, судом надано оцінку Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Алєксєєвою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №2085.

Відповідно до п.1.3 вказаного Договору місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання батька, що станом на 11.07.2018 є : АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до розділу 2 встановлений порядок здійснення батьківських прав: мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми в тому числі у будь-який день тижня та у будь -який час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком, брати дітей до себе за місцем свого проживання у вихідні (п.2.1.). Батьки повинні письмово погоджувати виїзд дітей за межи України, для відпочинку, навчання чи лікування, надавши при цьому інформацію про місце знаходження дітей за кордоном, контактні телефонии та строк, на який діти виїзджають закордон тощо (п.2.3).

Розділом 3 встановлені права та обов`язки сторін. Зокрема, батько зобов`язаний піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у вихованні дітей, забезпечити дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дітей з матір`ю (п.3.1.1). Завчасно повідомляти дітей про час та день зустрічі з матір`ю, а також повідомляти про причини, що унеможливлюють такі зустрічі (п.3.1.4). Мати зобов`язується за попередньою домовленістю з батьком, приїхати в місце проживання дітей або інше, спеціально обумовлене батьками місце, забрати дітей для проведення спільного дозвілля та повернути їх в визначений час у місце проживання, або інше обумовлене місце (п.3.2.2). Батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяти на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних даних, а також інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань (п.3.3.1).

Договір діє до часу настання повноліття дітьми та сторони зобов`язуються переглянути його при досягненні дітьми десятирічного віку та чотирнадцятирічного віку - місце проживання дитини буде визначено з урахуванням самої дитини.

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено зустрічний позов про визнання вказаного договору недійсним, оскільки він укладений без наміру створення правових наслідків, які були ним обумовлені (фіктивний правочин).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Даний висновок суду ґрунтується на практиці Верховного Суду України викладених: у постанові ВСУ від 21 січня 2015 року справа №6-197цс14; у постанові ВСУ від 19 жовтня 2016 року справа №6-1873цс16; у постанові ВСУ від 09 серпня 2017 року справа №6-2690цс16.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , укладенню договору щодо визначення місця проживання дітей з батьком передувала її відмова від стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 .

В матеріалах справи містить заява від 09.07.2018 ОСОБА_2 до Придніпровського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області заяву про закриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з боржника на її користь на підставі п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», та підтверджено відсутність заборгованості за аліментами.

В подальшому, заборгованість за аліментами була сплачена ОСОБА_1 лише після відкриття провадження в даній справі, про що свідчать квитанції від 06.02.2019, від 12.02.2019.

Матеріали справи не містять доказів того, що діти постійно проживали та перебували на утриманні батька після закриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, дітьми постійно опікуються мати та бабуся, вони проживають у будинку в АДРЕСА_2 , а отже слушними є твердження позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що договір щодо встановлення місця проживання дітей не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Аналізуючи вище вказані обставини, суд доходить висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог про визнання Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11.07.2018 недійсним.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що сторони, укладаючи оспорюваний Договір, діяли не в інтересах дітей, а всупереч ним, так як діти від народження проживають з матір`ю, опікуються нею, а визначення місця проживання дітей з батьком повністю порушує їх звичний спосіб життя, їх життєві звички. При цьому, сторонами договору проігноровано той факт, щ батько дітей перебуває в іншому шлюбі та має новонароджену дитину.

Виходячи з встановлення судом факту постійного проживання дітей з матір`ю та бабусею, суд вважає про недоведеність перед судом підстав для зміни місця проживання дітей, шляхом їх вилучення з місця проживання матері та повернення проживати за місцем проживання батька. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 довгий час проживають з матір`ю та бабусею, повністю забезпечені всім необхідним, стоять на обліку у закладах охорони здоров`я, які відвідують разом з мамою та бабусею, їздять на відпочинок. Як батько, так і мати мають належні умови для проживання та виховання дітей, проте з врахуванням проживання дітей від народження з матір`ю, участі у хї вихованні баби, з врахуванням малолітнього віку хлопчиків, суд вважає що передача їх батьку зруйнує безпечне, спокійне та стійке середовище, в якому розвиваються діти, вони будуть тим тягарем, який завдасть шкоди інтересам дітей та не може бути виправданим.

Оскільки рішенням суду відмовлено у задоволенні первісного позову, судові витрати понесені ОСОБА_1 йому не відшкодовуються.

Беручи до уваги задоволення зустрічного позову, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 грн., в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, які сплачені нею за подання позову до суду та документально підтверджені.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 54, 141, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України, Законом України "Про охорону дитинства", ст. ст. 10, 81,141, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про відібрання малолітніх дітей від інших осіб.

Позовні вимоги ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), третя особа: ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладений 11.07.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Алєксєєвою І.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2085.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складений 10.10.2019.

Головуючий І.О.Мельник