Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 389/4088/15-ц

провадження № 61-30733св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2015 року у складі судді Берднікової Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Гайсюка О. В., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 146 000, 00 грн та 10 % річних в сумі 14 600, 00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , який за життя 03 квітня 2014 року з її відома та згоди надав ОСОБА_2 позику в розмірі 146 000, 00 грн під 10 % річних, яку позичальник зобов`язався повернути до 03 квітня 2015 року.

Після смерті чоловіка вона в установленому законом порядку прийняла спадщину.

Оскільки ОСОБА_2 в обумовлений між сторонами договору позики строк грошові кошти не повернув, а вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , просила задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 146 000, 00 грн та 10 % від суми позики в розмірі 14 600, 00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що боргова розписка, вчинена ОСОБА_2 , відповідає вимогам закону та породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що у розписці про отримання ним грошових коштів не зазначено, у кого отримані грошові кошти та кому він повинен їх повертати.

Суд, не отримавши документального підтвердження отримання ним від померлого ОСОБА_3 грошових коштів, упереджено та формально розглянув зазначену справу та безпідставно задовольнив позов.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, для чого суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики.

Вказує, що не знав померлого ОСОБА_3 та не укладав з ним договір позики, відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу № 389/4088/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до розписки від 03 квітня 2014 року ОСОБА_2 позичив 146 000, 00 грн під 10 % річних і зобов`язався протягом 12 місяців повернути отримані кошти.

Оригінал розписки знаходився у позивача та був наданий до суду в обґрунтування позовних вимог.

Чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14 квітня 2015 року було заведено спадкову справу № 57337337 до майна померлого. Свідоцтво про право на спадщину було отримано ОСОБА_1 . Відтак позивач як спадкоємець ОСОБА_3 має право вимоги до боржників померлого.

ОСОБА_2 в обумовлений в розписці строк не виконав свій обов`язок з повернення суми позики.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом частин другої, четвертої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відтак наявність боргового документа у кредитора (його правонаступника) без відповідної відмітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього.

З урахуванням наведених положень закону, суди, проаналізувавши зміст розписки, з урахуванням тієї обставини, що її оригінал знаходився у позивача, яка є спадкоємцем ОСОБА_3 , дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки між сторонами виникли відносини позики і ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук