Справа № 766/3080/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого - судді Єпішина Ю.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії, відповідно до якої позивач просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за життя чоловіка позивача в сумі 37225,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Каховським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 09.10.2017 року. Позивач є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 виданого 04.06.1959 року. Після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , Позивач отримала Свідоцтво про право власності № 355, виданого державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області, 28.03.2018 року та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 474, виданого державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області, 04.05.2018 року. Позивач є спадкоємцем померлого чоловіка, ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спадщина складається з 1/2 частки недоотриманої пенсії, яка знаходиться на зберіганні в Пенсійному фонді України у розмірі 62 468, 49 гривень. Вказане майно належало померлому на підставі довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 01.08.2017 року № 3110/04-03. 30.03.2018 року та 04.05.2018 року Позивач звернулася до Відповідача із заявами про виплату їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка в розмірі 62 468,49 гривень, надавши необхідний пакет документів. 14.06.2018 року Відповідачем було здійснено поштовий переказ на користь Позивача в розмірі 25 243,32 гривень, що підтверджується Довідкою №01/0814 від 14.06.2018 року. Проте, решта недоотриманої пенсії в розмірі 37225,16 гривень Відповідачем на теперішній час Позивачу не виплачена. Позивач вважає такі дії відповідача не правомірними, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 28.02.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позов, який мотивований тим, що гр. ОСОБА_1 звернулася до Каховського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області 09.10.2017 із заявою про запит пенсійної справи її померлого чоловіка ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), із тимчасово непідконтрольної території України (м.Докучаєвськ Донецької області) для виплати допомоги на поховання. 02.10.2017 електронна пенсійна справа надійшла до Каховського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, та 27.11.2017 року відповідно до ст. 53 Закону України Про загальнообов`язкове І державне пенсійне страхування ОСОБА_3 Р.С ОСОБА_4 видане разове доручення для виплати допомоги на поховання ОСОБА_2 на суму 3880,00грн. Для оформлення та виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 відповідно до п.3 ст.52 Закону, 10.01.2018 до Каховського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області надійшов запит Каховської державної нотаріальної контори Херсонської області щодо надання інформації про номер особового рахунка та розмір недоотриманої пенсії на момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день смерті був зареєстрований АДРЕСА_1 ). Того ж дня зазначений запит направлено управлінню Фонду з координації та контролю за виплатою пенсій для надання запитувачу відповідної інформації. 19.01.2018 року за вихідним номером 239/04-03 Каховським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області направлена до Каховської державної нотаріальної контори Херсонської області відповідь, в якій зазначено, що розмір недоотриманої пенсії по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_2 складає 62468,49грн. за період з 01.09.2014 по 31.07.2017, але наголошено, що розмір суми буде змінено в залежності від дати звернення до органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Для оформлення та виплати недоотриманої пенсії відповідно до п.З.ст.52 Закону 30.03.2018 Позивач надав заяву до Головного управління Фонду, до якої додала свідоцтво про право власності від 28.03.2018 за № ННВ 118396, виданого на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого Позивачці належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу. В доповнення до заяви від 30.03.2018 року Позивачка надала ще одну заяву від 04.05.2018 року про виплату недоотриманої пенсії, до якої додала свідоцтво від 04.05.2018 про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видане вищезазначене свідоцтво, складається з 1/2 частки недоотриманої пенсії. Так як Позивачка звернулася до головного управління Фонду 30.03.2018 року, то сума недоотриманої пенсії з урахуванням строків, зазначених у ст. 46 Закону, становить 25243,32 грн за період 29.03.2015 року по 31.07.2017 року. Головним управлінням Фонду вказана сума нарахована та виплачена, про що і не заперечує сама Позивачка та даний факт підтверджується копією листа центру поштового зв`язку від 14.06.2018 № 01/0814, наявною у додатках до позовної заяви. На підставі вищевикладеного, вважають, що головне управління Фонду діяло в межах і відповідно до чинного законодавства: право на належні Позивачеві кошти у вигляді недоотриманої пенсії за ОСОБА_2 визнано, кошти нараховані та виплачені, тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має, у зв`язку з чим в задоволені позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Каховським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 09.10.2017 року.

Позивач є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 виданого 04.06.1959 року.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , Позивач отримала Свідоцтво про право власності № 355, виданого державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області, 28.03.2018 року та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 474, виданого державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області, 04.05.2018 року.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 474, виданого державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області, 04.05.2018 року Позивач є спадкоємцем померлого чоловіка, ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Спадщина, на яку видано Свідоцтво, складається з 1/2 частки недоотриманої пенсії, яка знаходиться на зберіганні в Пенсійному фонді України у розмірі 62 468, 49 гривень.

Вказане майно належало померлому на підставі довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 01.08.2017 року № 3110/04-03.

30.03.2018 року та 04.05.2018 року Позивач звернулася до Відповідача із заявами про виплату їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка в розмірі 62 468,49 гривень, надавши необхідний пакет документів.

14.06.2018 року Відповідачем було здійснено поштовий переказ на користь Позивача в розмірі 25 243,32 гривень, що підтверджується Довідкою №01/0814 від 14.06.2018 року.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 року закрито провадження у справі, роз`яснено позивачу, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів та повторне звернення до адміністративного суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей77,80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

При цьому, обставини, що стосується отримання суми пенсії за віком у розмірі 37225,16 грн. не заперечувалися жодною із сторін, тому вони відповідно до ст. 81 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають.

Предметом спору (зміст позовних вимог) між сторонами є стягнення нарахованої, однак не виплаченої пенсії за віком, яка входить до спадкової маси.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач отримала частину недоотриманої пенсії після смерті свого чоловіка в сумі 25243,32 грн., що не заперечувалось жодною із сторін у справі, але загальна сума недоотриманої пенсії відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом складає 62468,49 грн., тобто недоотримана частина пенсії складає у розмірі 37225,16 грн. Разом з тим, Управління відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю, що також зазначено у поданому ними відзиві на позовну заяву.

Відповідно до положень статті 46 Закону № України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст.46 наведеного Закону у відповідача були відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван Дер Мюзель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно яких сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги на суму 37225,16 грн. ґрунтуються на нормах ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підлягають задоволенню.

При цьому обставини щодо недоплати указаної суми відповідачем не спростовані.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1218,1227 ЦК України, ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», від ст.ст.4,12,13,7681,84,89,158,160,223,247,263265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії в сумі 37225 грн. 16 коп. які набуті у порядку спадкування за законом.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.М.Єпішин