Справа № 2-914/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/2984/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_1 , ПП «Санні»

ОСОБА_6, представника ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1»

Харчука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного підприємства «Санні», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватне підприємство «Санні», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, вселення та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до уточнених позовних вимог від 22.07.2016р. з урахуванням заяви про часткове залишення позову без розгляду, поданої до суду 30.05.2013р., позивач просив визнати за ТзОВ «Ресторан ІНФОРМАЦІЯ_1» право власності на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, а саме, зал ресторану, площею 858,9 кв.м., приміщення їдальні площею 230,1 кв.м., складські приміщення, площею 1734 кв.м., витребувати в ОСОБА_1 та третіх осіб на користь ТзОВ «Ресторан ІНФОРМАЦІЯ_1» нерухоме майно, а саме, зал ресторану, площею 858,9 кв.м., приміщення їдальні площею 230,1 кв.м., складські приміщення площею 1734 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 шляхом звільнення його з незаконного володіння і користування ОСОБА_1 та третіми особами, в тому числі, звільнити дах їдальні кафе, котрий використовується, як торгівельний павільйон, звільнити дах складських приміщень, який використовується як автостоянка та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Ресторан ІНФОРМАЦІЯ_1» моральну шкоду в розмірі 3000000 грн. (т.6 а.с. 193-195).

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.12.2001 р. між ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та Регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області було укладено договір купівлі-продажу №104/01, відповідно до умов якого позивач набув права власності на нежитлові приміщення площею 2823 кв.м. та площадки (споруди) площею 1379,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , договір посвідчено 11.12.2001р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №5593. Того ж дня вказаний договір було зареєстровано Департаментом економічної політики та ресурсів Львівської міської ради за реєстраційним номером 1783-Л. Відповідно до п.1.2 даного договору право власності на вказані у ньому нежитлові приміщення та площадку переходить до покупця (позивача) з моменту нотаріального посвідчення договору, тобто, з 11.12.2001р. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №364 від 27.03.2002р. вказаним нежитловим приміщенням по АДРЕСА_2 було присвоєно номер - АДРЕСА_1 . Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №421 від 08.04.2002р. позивачу було видано свідоцтво про право власності на вищевказані нежитлові приміщення. Факт набуття позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна за договором купівлі-продажу №104/01 від 11.12.2001р. встановлено, поряд з іншим, рішенням Господарського суду Львівської області від 06.08.2004р. у справі №1/305-28/130, яке набрало законної сили. 10.06.2003р. між позивачем та ПП «Санні» було укладено договір №88/08 купівлі-продажу нерухомого майна у АДРЕСА_1: зал ресторану площею 858,9 кв.м., їдальня (кафе) площею 230,1 кв.м., складських приміщень площею 1 734 кв.м., площадки - споруди площею 1 379,3 кв.м, згідно з якими покупець зобов`язався сплатити продавцю за придбане майно повну ціну договору до листопада 2008 року. 20.11.2003р. між позивачем та ПП «Санні» підписано акт прийому-передачі нежитлових приміщень, площадки-споруди та торгового павільйону згідно договору купівлі-продажу №88/08 від 10.06.2003р.

Оскільки договір №88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003р. не виконувався жодною із його сторін, а саме, позивач фактично не передав ПП «Санні» нерухоме майно, а ПП «Санні» не здійснило за нього оплату, 15.08.2008р. сторони в добровільному порядку розірвали вказаний договір, що підтверджується додатковою угодою про розірвання договору від 15.08.2008р. Факт розірвання між позивачем та ПП «Санні» договору №88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003р. доводиться також ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.12.2009р. у справі №16/2701, факт того, що позивач фактично не передавав ПП «Санні» нерухоме майно підтверджується рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2008р. №1/86-4904, яке набрало законної сили. Крім того, позивач зазначає, що факт належності ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» права власності на об`єкти нерухомого майна, придбаного на підставі договору купівлі-продажу № 104/01 від 11.12.2001р., підтверджується також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №8148006 від 25.08.2005р. та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №20152245 від 08.09.2008р. Однак, незважаючи на той факт, що договір купівлі-продажу між позивачем та ПП «Санні» було розірвано 15.08.2008р., і позивач є власником нерухомого майна, 01.09.2008р. між ПП «Санні», від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, та ОСОБА_3 було укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна, який нотаріально посвідчено не було, згідно умов якого ОСОБА_3 придбала у ПП «Санні» нерухоме майно, а саме: зал ресторан загальною площею 858,9 кв.м., їдальню (кафе) загальною площею 230,1 кв.м. та склади загальною площею1731,7 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

30.10.2008 р. рішенням Франківського районного суду м. Львова укладений договір між ПП «Санні» та ОСОБА_3 визнано дійсним та визнано за ОСОБА_3 право власності на вищевказане майно. 31.01.2011р. рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.10.2008р. скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 в визнанні договору укладеним та визнанні права власності на вказані нежитлові приміщення. На підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2008р. та рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.10.2008 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.11.2008р. №20891441.

В подальшому, 22.11.2008р., між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу приміщень, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав зал ресторану загальною площею 858,9 кв.м., їдальню (кафе) загальною площею 230,1 кв.м. та склади загальною площею 1731.7 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі якого ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вказане майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 24.11.2008р. № 21017643.

Позивач вважає, що з його власності, всупереч його волі, шляхом рейдерських дій, вибуло нерухоме майно і незаконно знаходиться у відповідача і відповідачем чиняться всі дії щодо невизнання за позивачем права власності на спірні приміщення. Зазначене позивач аргументує тим, що ПП «Санні» станом на 01.09.2008р. - момент укладення договору купівлі-продажу із ОСОБА_3 , не було власником нерухомого майна, а саме: залу ресторану загальною площею 858,9 кв.м., їдальні (кафе) загальною площею 2301 кв.м. та склади загальною площею 1731,7 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказане доводиться також і витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №20152245 від 08.09.2008р., з якого вбачається, що станом на 08.09.2008р. власником цього майна є ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відтак, позивач зазначає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2008р., укладений між ПП «Санні» та ОСОБА_3 є нікчемним в силу ст.228 ЦК України, як такий, що порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майна юридичної особи. Враховуючи наведене, ОСОБА_3 набула права власності на нерухоме майно за нікчемним правочином та рішенням суду, яке в подальшому було скасоване, і згодом продала це майно ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_3 та ПП «Санні» шляхом укладення нікчемного договору купівлі-продажу в простій письмовій формі, визнанням цього договору дійсним рішенням Франківського районного суду м. Львова та вилученнм з власності позивача нерухомого майна, позивачу було завдано шкоди, котру позивач оцінив в 3 000 000,00 грн. Шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що діями відповідача з власності позивача вибули основні фонди, і у зв`язку з тим, що позивач фактично позбувся своєї правосуб`єктності. Оскільки ОСОБА_3 станом на момент укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, а саме, станом на 22.11.2008р. не була власником нерухомого майна, відтак вказаний договір є нікчемним в силу ст. 228 ЦК України, як такий, що порушує публічний порядок, тому що спрямований на незаконне заволодіння майна юридичної особи. Просив уточнені позовні вимоги задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково.

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресторан "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_1, ) право власності на нерухоме майно, що знаходиться у АДРЕСА_1 а саме зал ресторану, площею 858,9 кв. м., приміщення їдальні, площею 230,1 кв. м., складські приміщення, площею 1734 кв. м.

Витребувано в ОСОБА_1 та третіх осіб на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресторан "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_1, ) нерухоме майно, а саме зал ресторану, площею 858,9 кв. м., приміщення їдальні, площею 230,1 кв. м., складські приміщення, площею 1734 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , шляхом звільнення його з незаконного володіння та користування ОСОБА_1 та третіми особами, в тому числі звільнити дах їдальні кафе котрий використовується як торгівельний павільйон, звільнити дах складських приміщень, який використовується як автостоянка.

Стягнуто з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1, ) 1 828 (тисячу вісімсот двадцять вісім гривень) грн. 50 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ПП «Санні», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ПП Санні», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 покликаються на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянти покликаються на те, що витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.04.2007 року № 14246955 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.01.2008 року № 17368469, тобто, ще задовго до 12.11.2008 року, коли ОСОБА_3 на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.10.2008 року зареєструвала в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» право власності на спірні приміщення, такі майнові права на об`єкти нерухомого майна були зареєстровані за Приватним підприємством «Санні» на підставах, які виникли з укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна №88/08 від 10.06.2003 року, згідно якого з врахуванням положень ч. 1 ст. 128 ЦК України 1963 року (чинного на час укладення Договору), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникло з моменту передачі -отримання в оперативне управління речі, що стверджується Актом № 1 прийому-передачі нежитлових приміщень від 20.11.2003 року. Однак зазначена обставина не була врахована судом при ухваленні оскаржуваного рішення суду.

Апелянти покликаються і на те, що враховуючи істотність встановлених обставин під час розгляду справ судами різних інстанцій, в т. ч. встановлених постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2012 року за результатами перегляду рішення Господарського суду Львівської області у справі № 5015/915/11, щодо виникнення права власності у ПП «Санні» на об`єкт купівлі-продажу (в т.ч. спірних нежитлових приміщень) з моменту прийому нежитлових приміщень, площадки-споруди та торгового павільйону типу ринку згідно договору купівлі-продажу № 88/08 від 10.06.2003 року, оформленого актом № 1 прийому-передачі від 20.11.2003 року, враховуючи нікчемність додаткових угод, а відтак відсутність будь-яких юридичних наслідків для сторін Договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003 року, факт невиконання сторонами додаткових угод в частині передачі нерухомого майна від ПП «Санні» до ТОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», відсутні будь-які правові підстави у ТОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» для задоволення позовних вимог у тій редакції, котрі прийняті судом, оскільки внаслідок виникнення права власності у ПП «Санні» на об`єкт купівлі - продажу (в т.ч. спірних нежитлових приміщень) з моменту 20.11.2003 року та відсутності передачі нерухомого майна від ІІП «Санні» до ТОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», відбулось правонаступництво прав та обов`язків власника на об`єкти нерухомого майна, переданих згідно договору купівлі-продажу № 88/08 від 10.06.2003 року, оформленого актом № 1 прийому-передачі від 20.11.2003 року, а відтак врахування їх Франківським районним судом м. Львова, як доказів, котрі мають визначальне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у цій справі, мало б наслідком прийняття судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» за безпідставністю, з огляду на відсутність порушеного суб`єктивного права у останнього, котре підлягало б захисту. Відтак, звертають увагу суду апеляційної інстанції на те, що підтвердження у судовому порядку факту добровільного відчуження позивачем спірного майна на користь ПП «Санні», унеможливлює задоволення позовних вимог ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» в частині витребування у ОСОБА_1 майна та визнання за ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» права власності на нього з огляду на те, що відсутні правові підстави для висновку про те, що права та законні інтереси ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», як особи, котра добровільно й усвідомлено передала за договором повноваження власника майна третій особі - ПП «Санні», якимось чином порушені ними, а відтак єдиним суб`єктом, права якого б підлягали захисту чи відновленню шляхом витребування у ОСОБА_1 майна та визнання за ним права власності, є ПП «Санні». Апелянти звертають увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції не врахував обставини, встановлені судовими рішеннями, ухваленими іншими судами різних юрисдикцій по спору між ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ПП «Санні» , які підтверджують право власності ПП «Санні» на спірні нежитлові приміщення, не надав їм належної правової оцінки та безпідставно дійшов до висновку, що спірне майно є власністю ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Крім того, апелянти зазначають про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суддя Мартьянова С.М. не могла брати участь у розгляді даної справи і підлягала відводу, зважаючи на те, що вона, як голова Франківського районного суду м. Львова підписала та подала апеляційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 18.03.2011 року у справі №2-914/11 за позовом ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» до Франківського районного суду м. Львова, ОСОБА_1 , ПП «Санні», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення в приміщення. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2012 року апеляційну скаргу Франківського районного суду м. Львова задоволено частково, скасовано ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 18 березня 2011 року про відкриття провадження в частині відкриття провадження за позовом ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» до Франківського районного суду м. Львова та повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у цій частині, у решті ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 18 березня 2011 року залишено без змін, а відтак суддя Мартьянова С.М. брала участь у даній справі, як представник відповідача, Франківського районного суду м. Львова. Зазначають також про порушення порядку автоматизованого розподілу справ, визначення судді - доповідача у даній справі.

Із врахуванням вищенаведеного просять скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким повністю відмовити у задоволенні позову ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2018 року в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» не оскаржується, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду року в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПП «Санні», ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення представника ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» Харчука В.М. щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

З матеріалів справи, зі змісту позовної заяви ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», уточнень до позовної заяви (т.6 а.с. 193- 195) вбачається, що предметом позову є нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме: зал ресторану, площею 858,9 кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1 кв.м., складські приміщення, площею 1734 кв.м., визнання за ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» права власності на це майно, витребування його шляхом звільнення його з незаконного володіння і користування ОСОБА_1 та третіми особами, в тому числі звільнення дах їдальні кафе, котрий використовується як торгівельний павільйон, звільнити дах складських приміщень, який використовується, як автостоянка та відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів цивільної справи та оглянутої судом першої та апеляційної інстанції оригіналу Інвентаризаційної справи на будівлі № АДРЕСА_1 вбачається, що 11 грудня 2001 року, між Регіональним відділення ФДМ України у Львівській області та ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» було укладено договір купівлі-продажу № 104/01, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 11.12.2001р., зареєстрований в реєстрі за № 5593, за умовами якого Регіональне відділення ФДМ України у Львівській області, як продавець, продало і передало у власність, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», як покупець, купило і прийняло у власність нежитлові приміщення загальною площею 2823 кв.м., в тому числі: зал ресторану, площею 858,9 кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1 кв.м., складські приміщення, площею 1734 кв.м. та площадки (споруди) загальною площею 1379,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кн . Ольги , 106 .

Реєстраційне посвідчення на право колективної власності ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» видано 25.12.2001р.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 березня 2002 року № 364 нежитловим приміщенням загальною площею 2823 кв.м. та площадці (споруді) загальною площею 1379,3 кв.м., що складають комплекс ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» і розташовані у м. Львові на вул. Кн. Ольги, 106, присвоєно номер 59-Б на вул. В. Великого у м. Львові.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цивільної та інвентаризаційної справи, 08 квітня 2002 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження № 421 від 08 квітня 2002 року ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, розташовані у АДРЕСА_1 , право власності ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» на зазначені нежитлові приміщення зареєстровано Львівським обласним бюро технічної інвентаризації на експертної оцінки 11 травня 2002 року, про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 1930.

Як вбачається з договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003р. і акту № 1 прийому-передачі від 20.11.2003р. ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», в особі генерального директора Варданяна В.О. продало і передало у власність, а ПП «Санні», в особі директора ОСОБА_7 , купило і прийняло у власність нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір купівлі-продажу та акт передачі майна не був виконаний в добровільному порядку ТзОВ «Ресторан ІНФОРМАЦІЯ_1», про що свідчать наявні в матеріалах справи копії численних судових рішень, якими підтверджується факт багаторічного спору між ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ПП «Санні» щодо фактичного невиконання сторонами договору купівлі-продажу майна № 88/08 від 10.06.2003р. та акту про передачу цього майна від 20.11.2003р., укладення додаткових угод про розірвання цього договору, розірвання вказаного договору купівлі-продажу, визнання його недійсним, а також витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8148006 від 25.08.2005р., відповідно до якого на вказану дату за ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» на праві власності було зареєстровано спірне нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05 грудня 2006 року у справі № 11/5598 ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» було відмовлено у задоволенні позову до ПП «Санні» про розірвання договору купівлі-продажу № 88/08 від 10.06.2003нр. та задоволено зустрічний позов ПП «Санні» і визнано за ним право власності на нерухоме майно, придбане за договором купівлі-продажу від 10.06.2003р., проте після неодноразового перегляду вказаної справи ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30 листопада 2009 року провадження у справі було припинено у звязку з прийняттям відмови від первісного та зустрічного позовів.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2006 року у справі № 2-4284/06 було задоволено зустрічний позов ПП «Санні» до директора ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та визнано за ПП «Санні» право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі - продажу від 10.03.2003р. і на підставі саме цього рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси за приватним підприємством «Санні» 16 квітня 2007 року було зареєстровано право власності на спірні обєкти, що підтверджується витягом з реєстру прав власності № 14246955.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2007 року вказане судове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2006 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, який ухвалою від 16 серпня 2007 року повернув позовну заяву у звязку з непідсудністю справи Придніпровському районному суду м. Черкаси, а відтак суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність правових підстав для реєстрації за ПП «Санні» права власності на спірне майно на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2006 року у справі № 2-4284/06.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував те, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24 січня 2008 року у справі № 1/86-4904 за позовом ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» до ПП «Санні» про розірвання договору купівлі-продажу від 10.06.2003р. та за зустрічним позовом ПП «Санні» до ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» про зобовязання належним чином виконати умови укладеного договору від 10.06.2003р. купівлі-продажу нежитлових приміщень по вул. В .Великого № 59-Б та передати такі ПП «Санні», було відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено зустрічний позов, однак вказане рішення Господарського суду виконано не було і продавець ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» фактично не передав покупцю ПП «Санні» майно, вказане в договорі купівлі-продажу від 10.06.2003р.

Наведене, окрім доводів позивача, підтверджується укладеною між ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ПП «Санні» 15 серпня 2008 року додатковою угодою про розірвання договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2006р. (а.с.9 т.1) та ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21 грудня 2009 року у справі № 16/2701, у якій зазначено, що сторони вказану додаткову угоду не оспорюють, майно знаходиться у ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», що майно продовжує бути зареєстрованим за ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», договір від 10.03.2003р. розірваний за згодою сторін, що в справі на стор. 21, 28 містяться звернення ПП «Санні» до Львівського БТІ про скасування реєстрації на майно за ПП «Санні» та повідомлення нотаріуса про розірвання спірного договору від імені колишнього директора ПП «Санні», є акт прийому-передачі спірного майна від ПП «Санні» до ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 10 т.1).

Вказана ухвала Господарського суду Черкаської області від 21 грудня 2009 року є чинною, що підтверджується ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10 травня 2012 року у справі № 09/16/2701 (а.с. 98-101 т.2), тому встановлені нею факти відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України повторного доказування не потребують.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд першої інстанції підставно взяв до уваги, що Додаткова угода від 15 серпня 2008 року про розірвання договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2006р., була чинною на час укладення між ПП «Санні», від імені якого діяв ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 вересня 2008 року, за яким ОСОБА_3 придбала у ПП «Санні» нерухоме майно, а саме: зал ресторану загальною площею 858,9 кв.м., їдальню (кафе) загальною площею 230,1 кв.м. та склади загальною площею 1731,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В подальшому, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2008 року договір купівлі-продажу, укладений між ПП «Санні» та ОСОБА_3 визнано дійсним, визнано за ОСОБА_3 право власності на вищевказане нерухоме майно, яке було за нею зареєстроване на праві власності, що підтверджується витягом про право власності на нерухоме майно від 12.11.2008р. № 20891441 (а.с. 18 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який враховуючи, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, на підставі якого ПП «Санні» набуло право власності на спірне майно, було скасовано, договір купівлі-продажу розірвано в добровільному порядку, а відтак ПП «Санні» не мало правових підставі для відчуження вказаного майна ОСОБА_3 без згоди власника, ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 листопада 2008 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу приміщень, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав зал ресторану загальною площею 859,9 кв.м., їдальню (кафе) загальною площею 230,1 кв.м. та склади загальною площею 1731,7 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 , на підставі якого ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вказане майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 24.11.2008р. № 21017643 (а.с. 19 т.1).

На підставі договору дарування нежитлових приміщень від 24 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Довгополовою Є.В., ОСОБА_2 подарував набуті ним за договором купівлі-продажу від 22.11.2008р. нежитлові приміщення ОСОБА_1 , який зареєстрував право власності на вказане майно 31.05.2012 року (витяг з реєстру № 34344304).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції підставно врахував рішення Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2011 року, яким задоволено апеляційну скаргу ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 30жовтня 2008 року і у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПП «Санні» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 відмовлено (а.с. 17-21 т.2).

Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що ПП «Санні» на мало правових підстав відчужувати спірне майно ОСОБА_3 , оскільки на час укладення договору купівлі-продажу від 01.09.2009р. не було власником спірного майна, так як рішення суду, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на спірне майно, скасоване, колегія суддів вважає підставними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння власника ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» поза його волею.

Окрім того, Господарським судом Тернопільської області 14 червня 2012 року переглянуто за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 24 січня 2008 року, яким було зобовязано ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» передати ПП «Санні» майно згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2003р., вказане рішення було скасовано, у задоволенні позову ПП «Санні» про передачу йому спірного майна відмовлено.

Судовим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14 червня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08 від 10 червня 2009 року є недійсним (нікчемним) через недотримання вимог закону про його нотаріальне посвідчення; що на момент укладення договору предмет угоди перебував в іпотеці з 2002 року у ВАТ «Кредобанк» і була заборона на його відчуження, яка зареєстрована нотаріусом в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і обтяження було знято лише 03.01.2008р.; що висновком судово-технічної експертизи по кримінальній справі № від 30.10.2009р. щодо вчинення шахрайських дій посадовими особами ПП «Санні», встановлено, що на договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08 від 10.06.2003р. та акті прийому - передачі від 20.11.2003р. відтиски печатки продавця нанесені не в той час, яким вони датовані, а пізніше у період 2005-2007 років.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апелянтів про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не взяв до уваги та не врахував судові рішення, ухвалені судами різних юрисдикцій з приводу спору між ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ПП «Санні» щодо нерухомого майна, а тому безпідставно дійшов висновку про те, що спірне майно є власністю ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та за відсутності юридичних підстав визнав за ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» право власності на спірні нежитлові приміщення та витребував їх, оскільки, на думку колегії суддів, такі доводи апеляційних скарг не знайшли підтвердження, спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2018 року, у якій зазначено фактичні обставини справи встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, в тому числі і на судові рішення, ухвалені судами різних юрисдикцій з приводу спору між ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ПП «Санні» щодо нерухомого майна; надана мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову про визнання за ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» права власності на спірні нежитлові приміщення та їх витребування з незаконного користування.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» на спірне нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлові приміщення від 08.04.2002 року, які розташовані у АДРЕСА_1 , та встановлено рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.06.2012 року, рішенням Господарського суду Львівської області від 23.01.2012 року, а також ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.10.2012 року, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У разі порушення права власності, згідно з положеннями ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтями 387, 391 ЦК України передбачено право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 31.01.2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.03.2011 року, скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.10.2008 року, на підставі якого ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на спірні нежитлові приміщення, і в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі - продажу спірного нерухомого майна, укладеного 01.09.2008 року між ОСОБА_3 та ПП «Санні» відмовлено. Зазначеним рішенням Апеляційного суду Львівської області від 31.01.2011 року встановлено, що власником спірного майна був і залишається ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», однак відповідач ОСОБА_1 не визнає права власності на ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» на спірні нежитлові приміщення та немає наміру передавати майно його власнику.

Враховуючи, що спірне майно вибуло з володіння ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» саме на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 30.10.2008 року, яке скасоване Апеляційним судом Львівської області від 31.01.2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.03.2011 року, те, що позивач не мав наміру його відчужувати, спірне нерухоме майно слід вважати таким, що вибуло з володіння власника ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» поза його волею, а відтак, його власник, ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» у всіх випадках має право на витребування спірних нежитлових приміщень.

Ураховуючи вищенаведене, норми матеріального права ст.ст. 330, ч.1 ст. 388, роз`яснення п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правову позицію Верховного Суду України, висловлену у Постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року, яка підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справах №522/2202/15-ц; №522/2201/15-ц; №522/2210/15-ц; про застосування положення ч.1 ст. 388 ЦК України, згідно якої майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому скасовано, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо судом першої інстанції аргументовані.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним, апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які відповідно до п.2 ч.3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, зокрема на те, що справу розглянуто судом під головуванням судді Мартьянової С.М., яка не вправі була розглядати дану справу, оскільки брала участь у даній справі, як представник відповідача Франківського районного суду м. Львова, який в первинній позовній заяві ТзОВ «Ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», був зазначений, як відповідач, з цих підстав ПП «Санні» 06.02.2018 року заявило відвід судді Мартьяновій С.М.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2018 року, відвід, заявлений судді Мартьяновій С.М., визнано необгрунтованим, а ухвалою цього ж суду від 01.06.2018 року під головуванням судді Кузь В.Я. відмовлено в задоволенні заяви представника третьої особи ПП «Санні» - Корнякова С.В. про відвід судді Мартьяновій С.М. у справі №2-914/11.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними доводами апелянтів про порушення норм процесуального права, оскільки апеляційна скарга Франківського районного суду м. Львова на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова про відкриття провадження у справі від 18.03.2011 року, а також лист Франківського районного суду м. Львова на ім`я Апеляційного суду Львівської області про розгляд справи у відсутності представника суду (т. 9 а.с. 65-67), була підписана Мартьяновою С.М., не як представником суду, а як його керівником в порядку самопредставництва відповідно до вимог закону в розумінні ст. 58 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до переконання про відсутність передбачених п.2 ч.3 ст. 376 ЦПК України підстав для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки не визнає підстави для відводу, зазначені заявником в заяві про відвід, обґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційних скарг про незаконне втручання в розподіл справи, порушення порядку визначення складу суду для розгляду даної справи, так як, окрім судді Мартьянової С.М., не було інших суддів, які б приймали участь в автоматизованому розподілі даної справи, то такі спростовуються довідками керівника апарату та головного спеціаліста з інформаційних технологій Франківського районного суду м. Львова. А відтак, колегією суддів не встановлено порушень порядку визначення судді для розгляду даної справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційних скарг та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 , ПП «Санні», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги Приватного підприємства «Санні», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.10.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.