Справа № 462/3359/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2158/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації половини вартості автомобіля - залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3 Вважає ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Стверджує, що залишаючи його позов без розгляду в той час, як він був позбавлений правової допомоги, суд обмежив його право на доступ до правосуддя, яке є одним з основних прав людини закріплених в Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 -Огородник 1.1 . , вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 у липні 2017 року звернувся у суд з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , збільшивши в подальшому позовні вимоги, в якому просить встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з липня 2010 року, визнати автомобіль MERCEDES-BENZ S63 AMG , 2010 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 564728,50 грн. компенсації половини вартості вказаного автомобіля.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для залишення позову без розгляду, однак, з вказаним висновком суду не можна погодитись виходячи із наступного.

Встановлено, що з моменту подачі позову представництво інтересів ОСОБА_3 здійснювала адвокат Дем`яновська Ю.Д..

23 травня 2019 року, в день, на який було призначено судове засідання, договір про надання правової допомоги між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано, про що адвокатом було скеровано до суду відповідну заяву (а.с. 28), яка не була врахована судом.

Таким чином, станом на 23.05.2019 року ОСОБА_3 був позбавлений правової допомоги.

Стаття 6 Конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950, ратифікована ВР України 17.07.1997 гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства. Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

З тексту ст.6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом право на справедливий суд, хоча сам термін «доступність» у наведеній статті не вживається. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

У справі Веііеt v. Fгапсе від 4 грудня 1995 року, Серія А, N 333-Б Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У справі «Golder v. The United Kingdom» від 21.02.1975 , ЄСПЛ вперше прийшов до висновку, що сама конструкція ст.6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч.1 ст.6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність залишення позову без розгляду в той час, як позивач був позбавлений правової допомоги, фактично обмеживши ОСОБА_3 право на доступ до правосуддя, яке є одним з основоположних прав людини закріплених в Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року - до скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.