Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/2806/19
Провадження №2/711/1306/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.07.2017р. між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6630711, відносно транспортного засобу ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_1 .

10.11.2017 року відбулася ДТП за участю припаркованого транспортного засобу Опель, д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності та транспортного засобу ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.12.2017р. та постановою апеляційного суду Черкаської області від 12.01.2018р. (справа №711/10093/17) відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

13.11.2017 року власник ТЗ Опель звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

31.01.2018р. позивачем складено страховий акт із розрахунком страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 3828грн. 18коп. на користь потерпілої особи.

Позивач звертався із претензією до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, але станом на 23.11.2018р. відповідної виплати не було здійснено.

Посилаючись на ч.1 ст. 38 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 526 ч.1, 1191 ЦК України, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 3828грн. 18коп., а також судовий збір в розмірі 1921грн. 00коп.

Ухвалою суду від 17.04.2019р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем 15.08.2019р. подана до суду заява про перехід від розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до розгляду справи у загальному позовному провадженні, але в судовому засіданні 11.10.2019р. знята ним з розгляду.

Крім того, 22.08.2019р. відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що під час події на місці не було іншої сторони - власника автомобіля, а тому повідомлення про ДТП було складено пізніше, коли виявилась можливість. Повідомлення про ДТП складено разом із потерпілим у страховій компанії 13.11.2017 року. Відповідач погодився сплатити і сплатив 2000грн., згідно умов полісу та за погодженням із страховиком. Зазначено, що відповідач не намагався уникнути відповідальності, на місці зіткнення з`ясував всі обставини, повідомив про ДТП свою страхову компанію та в повному обсязі виконав умови договору; ним було проінформовано інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місце знаходження страховика та надано всі відомості про страхові поліси; сприяв страховій компанії у розслідуванні причин та обставин ДТП, повідомив усі обставини, надав наявні документи. Вважає, що позивач намагається покласти обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача (страхувальника).

30.08.2019р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги. Зазначені обставини, які викладені у позовній заяві; мається обгрунтування з посиланням на положення ст. 999 ЦК України, ст. 1 п.п.1.1 п.1, ч.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правила дорожного руху України.

В судове засідання позивач не з`явився, представником за довіреністю Мостовик О.С. подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні позову. Вважають, що ОСОБА_1 відповідно до п.33.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мав право залишити місце пригоди. Зазначені всі обставини, що викладені у відзиві на позов. Крім того, підтведили факт, що претензію позивача було отримано, але кошти за нею не були відшкодовані. Зазначили, до судові рішення є такими, що набрали законної сили. Крім того, не заперечували, що автомобіль потерпілого був пошкоджений від дій відповідача; відповідачем сплачено франшизу. Про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності, їм не відомо. Заперечує факт того, що він залишив місце події. Крім того, пропонував потерпілому поділити розмір шкоди, яка складає за підрахунками його знайомого слюсаря 3500грн. порівну з потерпілим, але той відмовився.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що що 18.07.2017р. між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» () укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6630711 відносно транспортного засобу ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_1 . Передбачено, що ліміт відповідальності на одного потерпілого становить: за шкоду здоров`ю та життю 2000грн.; за шкоду майнову 100000грн., франшиза 2000грн.

10.11.2017 року відбулася ДТП за участю припаркованого транспортного засобу Опель, д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності та транспортного засобу ВАЗ 2109, д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , власником якого є ОСОБА_4

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.12.2017р., яка залишена без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 12.01.2018р. (справа №711/10093/17) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 (після скоєння ДТП залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п.2.10 «а» Правил дорожного руху України), 124 КУпАП (порушив вимоги п.2.3 «б», 10.1, 13.1 Правил дорожного руху України, повинен дотримуватися вимог п.12.1 ПДР України).

13.11.2017 року власник ТЗ Опель ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 02.07.2013р. НОМЕР_3 ) звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 13.11.2017р. до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» подав повідомлення про ДТП, відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

31.01.2018р. позивачем складено страховий акт із розрахунком страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 3828грн. 18коп. на користь потерпілої особи.

За даними акту огляду колісного транспортного засобу від 23.11.2017р. з фотознімками до нього встановлені пошкодження ТЗ та деталі, необхідні для ремонту, а також ремонтна калькуляція №1932.609.1.

31.01.2018р. позивачем ПрАТ «СК Альфа Страхування» складено страховий акт №1932.609.17.01.01 із розрахунком страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 3828грн. 18коп. на користь потерпілої особи (платіжне доручення №2909 від 02.02.2018р., реквізити, додаток до договору від 11.04.2011р.).

Позивач звертався із претензією №1932 від 04.06.2018р. до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, але виплати здійснено не було.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Як передбачено частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як передбачено ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п.п.1.1., 1.2, 1.3, 1.4, 1.12 ч.1 стаття 1 ЗУ страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; дорожньо-транспортна пригода- подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п.2.1 ст. 2 ЗУ).

Отже, як на думку суду, Закон №1961-IV є спеціальним щодо вирішення даних спірних правовідносин.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 згаданого ЗУ).

Відповідно до п.п. 9.1., 9.4. статті 9 згаданого Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст. 22 ЗУ).

Статтею 33 Закону передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, за п. 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 34 Закону визначені дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати відбувається відповідно до полоень статті 36 Закону.

Відповідно до п. в) п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 згаданого Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Отже, на думку суду, чиним законодавством передбачено обов`язок щодо виплати страхового відшкодування саме особою, яка визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вирішуючи даний спір, судом достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.12.2017р., яка залишена без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 12.01.2018р. (справа №711/10093/17) визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП (після скоєння ДТП залишив місце події, чим порушив вимоги п.2.10 «а» Правил дорожного руху України) та ст. 124 КУпАП (порушив вимоги п.2.3 «б», 10.1, 13.1 Правил дорожного руху України, повинен дотримуватися вимог п.12.1 ПДР України), які є чинними на час розгляду даної справи.

Отже, за встановленими обставинами та дослідженими доказами в їх сукупності, суд, розглядаючи справу, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Жодними належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані обставини, які зазначені позивачем та докази, що надані до суду позивачем у підтвердження своїх позовних вимог. Крім того, на думку суду, доводи відповідача про те, що ним 13.11.2017р. (ДТП мала місце 10.11.2017 року) були виконані вимоги ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (подані, зокрема, - повідомлення про ДТП, заява про настання страхового випадку тощо) не заперечуються і самим позивачем, але вони не дають підстав для відмови у задоволенні позову. Посилання відповідача на необхідність застосування положень п.33.2 цього Закону, що, як на його думку, давало йому можливість залишити місце пригоди, є безпідставними. Також, суд вважає, що ОСОБА_1 не виконав вимоги п. 33.1.1. Закону, за яким передбачено, що у разі настання ДТП, він повинен був дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що ПрАТ «СК «Альфа Страхування» ухиляється від виконання своїх обов`язків за договором та намагається перекласти тягар виплат на відповідача, оскільки, як вже зазначалось, страхова компанія в повному обсязі сплатила грошові кошти потерпілій стороні ОСОБА_2 , як страхове відшкодування внаслідок страхового випадку.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1921грн. 00коп., що сплачений при подачі позову, відповідно до платіжного доручення №215 від 25.09.2018р. та платіжного доручення №128 від 05.03.2019 року.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (, м. Київ, вул. Рибальська, 22) грошові кошти, як завдані збитки в порядку регрессу в розмірі 3828грн. 18коп., а також судовий збір в розмірі 1921грн. 00коп., а всього - 5749грн. 18коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 21.10.2019 року.

Головуючий: С. М. Позарецька