Справа №521/7877/13-ц
Провадження №6/521/514/19
У Х В А Л А

17 жовтня 2019 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Гуревський В.К., дослідивши подання державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Панасюк В.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси із поданням звернувся державний виконавець Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Панасюк В.В., за яким просив винести ухвалу суду, якою надати дозвіл державним виконавцям Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусове проникнення до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій (складання постанови про опис та арешт майна боржника) без згоди боржника - ОСОБА_1 , та за результатами подання винести відповідну ухвалу та надіслати до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в термін передбачений ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», обґрунтовуючи свої вимоги таким.

На примусовому виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження №57175072 з виконання виконавчого листа 521/7877/13-ц виданого 14 листопада 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 1080474,40 грн.

13 вересня 2019 року державним виконавцем керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» повторно спрямовано на адресу боржника постанову про відкриття виконавчого провадження № 57175072 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. В ході проведення виконавчих дій було з`ясовано, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10 липня 2019 року та 11 вересня 2019 року державним виконавцем було здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану та складання постанови про опис та арешт майна боржника. На стукіт у двері ніхто не відповів. Зі слів сусідів було з`ясовано що ОСОБА_1 за даною адресою не проживає про що складено акти державного виконавця.

В ході перевірки майнового стану боржника іншого майна виявлено не було, окрім, вищезазначеної квартири.

Станом на 25 вересня 2019 року рішення суду боржником - ОСОБА_1 не виконано.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає необхідним передати справу за підсудністю до належного суду, виходячи з такого.

Згідно з нормою частини 1 статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Як регламентовано частиною першою статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Вказана норма встановлює особливі правила підсудності, а саме, що подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника розглядається не судом, який видав виконавчий документ, а судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи.

Саме такого висновку дійшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 545/3611/17-ц (провадження № 14-287цс18).

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Таким чином, згідно з вказаними положеннями, подання державного виконавця підлягає передачі на розгляд суду за місцем знаходження житла боржника, тобто до Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 1-22, 31, 32, 353-355, 439, 446 ЦПК України, СУДДЯ

У Х В А Л И В :

Передати матеріали справи за поданням державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Панасюк В.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на розгляд Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суду першої інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Гуревський В.К.