П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 363/3588/18

Провадження: № 22-ц/824/12457/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 ,

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Котлярової І.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 31.03.2008 року, який зареєстрований в реєстрі під № 2030 та посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., вона, ОСОБА_3 , отримала у власність від своєї бабусі ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності позивачка зареєструвала у КП «Вишгородське БТІ» 02.04.2008 року в реєстровій книзі № 15 під реєстровим № 1907, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 року. Органом місцевого самоврядування у 2008 році було оформлено будинкову книгу на ім`я нового власника житлового будинку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. У серпні 2018 року позивачка звернулася до органу місцевого самоврядування - Новопетрівської сільської ради щодо приватизації земельної ділянки, на якій розташований належний їй житловий будинок з надвірними будівлями. Однак, їй було відмовлено по причині вже зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку за її покійною бабусею ОСОБА_4 . За таких підстав, позивачка звернулась до суду за захистом своїхправ та просилавизнати за нею правовласності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:280:0152, площею 0,0525 га, оскільки на ній знаходиться подарований їй будинок.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :03:280:0152, площею 0,0525 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , як особа, що не приймала участі у розгляді справи, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси (частина 1 статті 352 ЦПК України), подав апеляційну скаргу, до якої приєдналася ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції не вжив будь-яких заходів для перевірки наявності у ОСОБА_5 спадкоємців та існування відкритої спадкової справи, внаслідок чого не залучив їх, дітей ОСОБА_5 , до розгляду справи, а натомість розглянув справу за участю неналежного відповідача - Новопетрівської сільради. Оскільки ОСОБА_5 заповіту не залишила, вони є спадкоємцями першої черги за законом. Отже, враховуючи, що вони належним чином прийняли спадщину, вказана земельна ділянка фактично належить їм у порядку спадкування.Крім того, суд першої інстанції не навів жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що вся спірна земельна ділянка площею 0,0525 га, яка має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, є необхідною саме для обслуговування житлового будинку згідно вимог ст. 120 ЗК України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Юрченко А.І. в інтересах ОСОБА_3 зазначила, що належний позивачці на підставі договору дарування будинок розташований на спірній земельній ділянці. Спірна земельна ділянка (0,0525 га) складає частину від первинноприватизованої, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності від 08.09.2006 року та складала 0,677 га. Іншу частину земельної ділянки ОСОБА_5 відчужила іншим особам на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2016 року. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості, позивачка набула право власності на спірну земельну ділянку. Вказує, що право ОСОБА_3 на житловий будинок виникло 02.04.2008 року, а отже і право на земельну ділянку, на якій розташований даний будинок виникло з цього ж моменту. Враховуючи і те, що ОСОБА_3 також є спадкоємицею першої лінії померлої ОСОБА_5 , сторона позивача вважає автоматичним перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду, що на ній розташовані, право позивача на спірну земельну ділянку є первинним, тобто таким, яке виникло раніше до спадкування, та надає і забезпечує право позивача на повноцінне володіння, користування належним йому житловим будинком на спірній земельній ділянці, на якій він розташований та необхідний для його обслуговування.

В судовому засіданні адвокат Бекіров С.Н. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Адвокат Юрченко А.І. в інтересах ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 31.03.2008 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що вони уклали договір дарування, який зареєстрований в реєстрі під № 2030 та посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. (а.с. 13)

Право власності на даний житловий будинок ОСОБА_3 зареєструвала у КП «Вишгородське БТІ» 02.04.2008 року в реєстровій книзі № 15 під реєстровим № 1907, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 року (а.с. 14).

Органом місцевого самоврядування у 2008 році було оформлено будинкову книгу на ім`я нового власника житлового будинку - ОСОБА_3 (а.с. 19-24).

ОСОБА_5 на праві власності також належала земельна ділянка площею 0,0677 га, яка була виділена їй для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯД № 651351, який було виготовлено на підставі Рішення 2 сесії V скликання від 11.05.2006 року № 32 Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та зареєстровано 08.09.2006 року з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №4, кадастровий номер :03:280:0056 (а.с. 25).

Згодом, частину земельної ділянки площею 0,0152 га ОСОБА_5 відчужила відповідно до договору купівлі-продажу № 5913 від 03.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шоста В.Я.

В результаті розподілу земельної ділянки на дві окремі, одну з яких було відчужено, земельній ділянці, що залишилася у власності ОСОБА_5 площею 0,0525 га було присвоєно кадастровий номер :03:280:0152, що підтверджується Витягом з Державного Земельного кадастру на земельну ділянку від 30.08.2018 року (а.с. 26-30).

Рішенням сесії Новопетрівської сільської ради № 692-29-VІ від 22.02.2014 року «Про перейменування вулиць села Нові Петрівці» назву АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Новопетрівської сільської ради № 735 від 03.09.2018 року, житловий будинок, належний ОСОБА_3 на підставі Договору дарування від 31.03.2008 року, розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:280:0152, площею 0,0525 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 33).

Топографічна зйомка даної земельної ділянки, виготовлена ТОВ «Регіональний центр розвитку», відображає і підтверджує схематично місце розташування житлового будинку позивача на спірній земельній ділянці (а.с. 31-32).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка на підставі договору дарування набула права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в силу закону набула право власності на земельну ділянку, на якій розташований такий будинок, однак не може оформити таке своє право в повному обсязі, оскільки земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, належить ОСОБА_5 , яка померла у 2010 році, та є бабусею позивачки, яка за життя подарувала ОСОБА_3 житловий будинок. Таке визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, на якій розташований її житловий будинок, не суперечить Закону та не зачіпає права інших осіб.

Однак, колегія суддів не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Разом з тим, відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як убачається із положень статті 120 ЗК України виникнення права власності на об`єкт нерухомості не було підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Тобто, у разі порушення питання щодо переходу права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на будинок, будівлю і споруду, що передбачено ст. 120 ЗК України, новий власник такої будівлі чи споруди повинен звернутися з такими вимогами до попереднього власника будівлі чи споруди та земельної ділянки, на якій вони розташовані.

З наданих позивачкою документів убачається, що вона отримала у власність від своєї бабусі ОСОБА_4 лише будинок з надвірним спорудами на підставі договору дарування від 31.03.2008 року.

Покійна ОСОБА_4 в листопаді 2006 року відчуживши частину належної їй на праві власності земельної ділянки за договором купівлі-продажу, зареєструвала право власності на іншу частину земельної ділянки площею 0,0525 га з кадастровим номером :03:280:0152.

Згідно матеріалів справи та пояснень сторони позивача, державний акт на вказану земельну ділянку за життя ОСОБА_5 не виготовила, та дій щодо відчуження даної ділянки на користь ОСОБА_3 або інших осіб не вчиняла, відповідно, на момент її смерті спірна земельна ділянка відповідно до правовстановлюючого документу, яким є державний акт, належала саме ОСОБА_5 .

Як би, ОСОБА_3 порушила питання щодо набуття права власності на земельну ділянку в порядку ст. 120 ЗК України за життя ОСОБА_5 , то така вимога повинна була бути пред`явлена до баби, як попереднього власника будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Однак, за життя ОСОБА_5 таке питання позивачем не порушувалось.

Визнаючи право власності на спірну земельну ділянку, в судовому порядку на підставі ст. 120 ЗК України вже після смерті баби, ОСОБА_3 відповідачем Новопетрівську сільську раду як власника земельної ділянки на якій розташований подарований їй будинок, яка в даному випадку, не таким не є.

Так, ОСОБА_3 є онукою померлої та входить до числа спадкоємців та має право на спадкування на рівні зі спадкоємцями першої черги за законом на праві представлення.

Окрім позивачки до числа спадкоємців першої черги входять також ОСОБА_1 - син померлої, та ОСОБА_6 - її донька, які у даному спорі є належними відповідачами.

Як убачається із наданих до апеляційної скарги доказів, ОСОБА_1 11 жовтня 2010 року, в межах встановленого строку, звернувся до приватного нотаріуса КМНО Громової О.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка зареєстрована у реєстрі за № 4573.

ОСОБА_6 , яка є донькою ОСОБА_5 , за життя також прийняла спадщину, що залишилася після смерті матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Спадщину після смерті останньої прийняла її донька - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса КМНО Кравченка О.В. від 04.09.2019 року.

Згідно довідки Вишгородської районної державної нотаріальної контори від 31.07.2019 року в провадженні якої перебуває спадкова справа № 292/2010, згідно якої спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли її син ОСОБА_1 , донька ОСОБА_6 та онука ОСОБА_3 (а.с. 76-79)

Виходячи з вищенаведеного, Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області не є належним відповідачем у даній справі на відміну від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Згідно матеріалів справи позивачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Суд першої інстанції такі обставини не дослідив, не вжив відповідних заходів для перевірки наявності інших спадкоємців у померлої ОСОБА_5 , і як наслідок, розглянув справу за участю неналежного відповідача.

Також слід зазначити, що як і в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції, сторона позивача, незважаючи на вимоги чинного законодавства, наполягала на позовних вимогах саме до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про задоволення позову ОСОБА_3 .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належних відповідачів з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на наведене, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль