Справа № 583/3347/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд сумської області в складі:

Головуючого судді Соколової Н.О.,

з участю секретаря судового засідання Марченко О,Ю.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 583/3347/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно набутих коштів, -

встановив:

09.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно набутих коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 21.08.2008 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з яким позивач отримала кредит у розмірі 14000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 29.11.2018 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 27606,19 грн. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 14.06.2019 у справі 583/5198/18 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, зазначено, що не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 27606,19 грн., а відтак немає наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до довідок, отриманих позивачем з ресурсу «Приват24» від 10.04.2019 та від 25.04.2019 позивач має зарплатну картку № НОМЕР_1 , у період з 01.01.2019 по 09.04.2019 на вказану карту надійшло 12 173,97 грн. За наслідками дій відповідача на рахунку позивача утворився від`ємний баланс. Відповідачем автоматично було списано кошти за погашення простроченої заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 року всього на суму 5625 грн. Відповідач безпідставно провів списання коштів з заробітної картки позивача, чим порушив її права як споживача.

В зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» встановити нульовий залишок коштів на всіх існуючих рахунках ОСОБА_1 , що відкриті нею у АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 5625 грн.

Ухвалою суду від 09.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

17.09.2019 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позивач не виконав свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором. Тому Банк провів списання грошових коштів з зарплатної карти, оскільки таке списання клієнт доручив Банку відповідно до п. 1.1.3.1.6, Умов та правил надання банківських послуг та відповідно до п. 1.1.3.2.12 цих же правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта через невиконання зобов`язання перед Банком.

21.08.2008 року позивач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил банківських послуг.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 згідно з кредитним договором б/н від 21.08.2008 отримала картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , остання з них мала термін дії до 09.2018 року.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2019, яке набрало законної сили 23.07.2019, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідно до виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2019-09.04.2019 відповідачем було автоматично списано кошти на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 у такому розмірі: 1367,75 грн 06.02.2019; 21,78 грн 09.02.2019; 19,44 грн 05.03.2019; 1325,15 грн 05.03.2019; 44,58 грн 08.03.2019; 600,00 грн 19.03.2019; 1574,61 грн 05.04.2019; 50,00 грн 07.04.2019; 24,60 грн 08.04.2019; 600 грн 18.04.2019.

У відзиві відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунку.

Пунктом 1.1.3.2.12 Умов визначено право банку проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта.

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилалася на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без її розпорядження та згоди) списав з належного їй банківського рахунку грошові кошти в загальному розмірі 5625 грн.

У заяві ОСОБА_1 та анкеті-заяві від 21.08. 2008 року відсутні умови про те, що вона доручає банку проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємної частини, укладеного між сторонами договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла позивач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочину містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту здійснення списання коштів з рахунку позивача, звернення до суду із вказаним позовом, тобто банк міг додати, як до своєї позовної заяви, так і до заперечень на позов ОСОБА_1 витяги з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві ОСОБА_1 умов щодо права Банку, в тому числі на договірне списання, зазначені банком у відзиві Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідачем не надано суду Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які були б підписані позивачем разом з підписанням заяви, а тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 21 серпня 2008 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором, інші ніж передбачені заявою позичальника та анкетою-заявою.

Згоди ОСОБА_1 на самостійне списання банком коштів із рахунків позивача зазначена анкета-заява не містить.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням викладеного, доходжу висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в загальному розмірі 5625 грн. та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановити нульовий залишок коштів на всіх існуючих рахунках ОСОБА_1 , що відкриті нею у АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб захисту не є належним.

Суд вважає стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних коштів в сумі 5625 грн. ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані кошти в сумі 5625 грн. (п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системиапеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Україна, м. Київ, вул. Грушевського 1 Д, .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.О. Соколова