ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 643/3720/15-ц

провадження № 22ц/818/482/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представники відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідач - ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року в складі судді Букрєєвої І.А.,

у с т а н о в и в:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визначення часток співвласників.

Позовна заява мотивована тим, що при прийнятті рішення Виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова від 01 березня 1994 року № 34/11 про перерозподіл ідеальних часток співвласників будинку АДРЕСА_1 була допущена помилка при визначенні часток співвласників, так як фактично при перерозподілі часток не був врахований побудований та прийнятий в експлуатацію сарай літ. «К» та невірно врахована її частка у праві власності, оскільки замість належних їй 49/300 частини у праві власності, фактично за нею було зареєстровано право власності на 98/300 частини, і саме ця частка прийнята у розрахунку при перерозподілі часток. Зазначена помилка у рішенні виконавчого комітету не дозволяє їй зареєструвати за собою право власності на частку у зазначеному житловому будинку відповідно до фактично належної їй частки, що підтверджується відмовою реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у реєстрації права власності.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 присила визначити ідеальні частки співвласників житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , визнавши, що ОСОБА_7 належить 67/100 частини замість 71/100 частини, їй належить 17/100 частини замість 49/300 частнии, ОСОБА_8 - 16/100 частини замість 25/300 та 49/300 частини.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 достовірно знала про перерозподіл часток з 2010 року, однак не порушувала питання про невідповідність часток та не зверталась до суду з відповідним позовом.

27 лютого 2017 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 не відповідає дійсній частці майна в натурі, яким володіють сторони, що позбавляє ОСОБА_1 належним чином зареєструвати своє право власності. Офіційно позивач отримала рішення Виконавчого комітету Московської районної ради № 34/11 від 01 березня 1994 року лише в квітні 2013 року, отже висновок суду першої інстанції про те, що остання знала про це рішення з 2010 року, не відповідає фактичним обставинам справи. Відмовляючи в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, cуд першої інстанції не зазначив про початок перебігу та закінчення строку позовної давності, що має значення для з`ясування питання щодо порушеного права позивача.

27 березня 2017 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечення, з урахуванням доповнень, мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Спірним є домоволодіння

АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_9 на підставі Договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 07 травня 1951 року, зареєстрованого 11 травня 1951 року в Сталінському РЖУ за № 138.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 були його дружина ОСОБА_10 та син ОСОБА_11 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер та не оформив спадкових прав після смерті батька. Після смерті ОСОБА_11 спадкоємцями були його дружина ОСОБА_12 , син ОСОБА_8 та мати ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_10 належала Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 та підставі Свідоцтва про право власності? посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори 27 лютого 1980 року за реєстровим № 3-638, та Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 27 лютого 1980 року за реєстровим № 3-639; ОСОБА_12 та ОСОБА_8 належала кожному 1/12 частина житлового будинку АДРЕСА_1 та підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 27 лютого 1980 року за реєстровим № 3-639.

Згідно з Договором дарування, посвідченим 02 серпня 1980 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-5139, ОСОБА_13 подарувала, а ОСОБА_10 прийняла у дар 1/12 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором купівлі-продажу, посвідченого 10 серпня 1980 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-2265, ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_14 купив 59/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 є: ОСОБА_1 - в Ѕ частині (тобто 49/300 частин житлового будинку) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвчідченим державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори 24 грудня 1984 року за реєстровим № 1-3750, зареєстрованого в ХМБТІ 08 січня 1985 року за № 41698; ОСОБА_8 - в Ѕ частині (тобто 49/300 частин житлового будинку), однак за життя спадкові права не оформив (а. с. 4, 6-7, 31).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

11 грудня 1984 року до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_15 з заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_8 , однак відомості про оформлення спадщини після його смерті в установленому законом порядку в матеріалах справи відсутні.

Згідно з довідкою-характеристикою Міського бюро технічної інвентаризації від 29 листопада 1984 року частки співвласників житлового будинку за вказаною адресою складали: ОСОБА_10 - 98/300 частин; ОСОБА_8 - 25/300 частин; ОСОБА_14 - 177/300 частин.

Станом на 1993 року частки співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 мали складати: ОСОБА_14 - 177/300 частин; ОСОБА_1 - 49/300 частин; не зареєстровано за спадкоємцями ОСОБА_8 - 74/300 (25/300 + 49/300) частин.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 01 березня 1994 року № 34/11 у зв`язку з будівництвом прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 ідеальні частки співвласників було перерозподілено (а. с. 9 т. 1). Згідно з цим рішенням ОСОБА_14 належить 71/100 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями замість 708/200 частини; ОСОБА_1 - 23/100 частини замість 392/1200 частини житлового будинку; ОСОБА_8 - 6/100 частини замість 100/1200 частини будинку.

Рішенням Виконавчого комітету Московської районної дари м. Харкова від 05 жовтня 1993 року № 193/79 прийнято в експлуатацію самовільно зведений сарай літ. «К» по АДРЕСА_1 з подальшою реєстрацією в МБТІ на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 11 т. 1).

Згідно з Договором дарування, посвідченим 16 серпня 1994 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-3199, ОСОБА_14 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором дарування, посвідченим 07 березня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карафетовою К.В. за реєстровим № 1047, ОСОБА_14 безоплатно передав у власність ОСОБА_7 34/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 22 травня 2009 року № 2024 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано наступним чином: 37/100 часитини - на ім`я ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченим 16 серпня 1994 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-3199; 34/100 частин - на ім`я ОСОБА_7 на підставі Договору, посвідченого 07 березня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карафетовою К.В. за реєстровим № 1047. Після перерозподілу ідеальних часток згідно з рішенням Виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 01 березня 1994 року № 34/11 не зареєстровано за ОСОБА_1 - 23/100 частин, ОСОБА_8 - 6/100 частин спірного домоволодіння.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 17177516 від 13 листопада 2014 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , оскільки відповідно до даних Реєстру неможливо встановити фактичний розмір частки, права на яку підлягають реєстрації за позивачем.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту, які застосовуються судом, визначені статтею 5 ЦПК України. Так, згідно з частиною другою цієї статті у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб, який не суперечить закону.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визначити частки співвласників.

Порядок користування спільною частковою власністю визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною другою статті 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

За положенням статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїми коштами за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року (далі за текстом - Інструкція), у разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3.4. Інструкції, при розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127.

Відповідно до пункту 3.11 Інструкції, до розрахунку не включаються тільки самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна.

Отже, з урахуванням положень частини четвертої статті 357 ЦК України вказані добудови і прибудови, зроблені кожним із співвласників до належних їм часток без згоди інших співвласників, не змінюють їх розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року клопотання ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 було задоволено, по справі призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2804, складеного 28 січня 2019 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса Радченко С.В. ідеальні частки співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , перерозподілені у зв`язку зі зведенням житлової прибудови літ. «А-1» (приміщення «1-6», «1-7»), сіней літ. «а-1» (приміщення «1»), гаражу літ. «И», сараю літ. «К», станом на березень 1994 року повинні були становити: ОСОБА_14 - 68/100 частин; ОСОБА_1 - 16/100 частин; не зареєстровано за спадкоємцями ОСОБА_8 - 16/100 частин (а. с. 180-184 т. 2).

Перерозподілення часток співвласників проведено з урахуванням незареєстрованої за спадкоємцями ОСОБА_8 частки, оскільки станом на 1994 рік учасниками спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1 були ОСОБА_14 та ОСОБА_1 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала проти задоволення позову та визнання за нею права власності не на 17/100 частин, а на 16/100 частин спірного домоволодіння.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального та процесуального права, правові підстави для відмови в позові ОСОБА_1 відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволеня позову.

З урахуванням приписів частини другої статті 5 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне перерозподілити ідеальні частки співваласників житлового будинку АДРЕСА_1 і визнати право власності ОСОБА_1 - на 16/100 частини замість 49/300 частини; ОСОБА_7 - на 68/100 частини замість 71/100 частини; визначити, що частина померлого ОСОБА_8 складає 16/100 частини замість 25/300 та 49/300 частини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Перерозподілити ідеальні частки співваласників житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і визнати право власності ОСОБА_1 - на 16/100 частини замість 49/300 частини, ОСОБА_7 - на 68/100 частини замість 71/100 частини.

Визначити, що частина померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 складає 16/100 частини замість 25/300 та 49/300 частини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова