Провадження № 22-ц/801/2013/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 рокуСправа № 127/12801/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Марчук В. С., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 10 липня 2019 року в м. Вінниці суддею цього суду ОСОБА_2 , зі складанням його повного тексту 12 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПАТ «СК «Українська страхова група») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи його тим, що 06 травня 2016 року об 11 год. 45 хв. по вул. Маліновського у м. Вінниці відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ-9255199 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як водія на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група».

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ІНФОРМАЦІЯ_1 року правопорушень, передбачених ст. ст. 112-4, 124 КУпАП.

26 липня 2016 року від третьої особи ПАТ «СК «Універсальна» позивач отримав заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, тому, на виконання умов полісу АІ-9255199, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 12761, 47 грн. Заява про настання страхового випадку від ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Українська страхова група» не надходила.

Пославшись на викладене та на те, що страхових після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо останній залишив місце ДТП та не повідомив про неї страховика, ПАТ «СК «Українська страхова група» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 12761, 47 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржуване позивачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2016 року об 11 год. 45 хв. по вул. Маліновського у м. Вінниці водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконався що це буде безпечним та допустив зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Крім того, 06 травня 2016 року об 11 год. 45 хв. по вул. Маліновського у м. Вінниці водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_2 , допустив зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , після чого залишив місце ДТП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 ( триста сорок ) грн. на користь держави (а. с. 10).

Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 березня 2016 року № АІ-9255199, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «СК «Українська страхова група», було застраховано цивільну відповідальність перед третіми особами при використанні транспортного засобу «Nissan Almera», державний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 7).

На підставі заяви на виплату (страхового) відшкодування ПАТ «СК «Універсальна» (а. с. 5), як страховика потерпілої особи ОСОБА_3 , рахунку ТОВ «Фаворит Авто Вінниця» (а. с. 7) та розрахунку страхового відшкодування (а. с. 11), ПАТ «СК «Українська страхова група» виплатило ПАТ «СК «Універсальна» суму страхового відшкодування у розмірі 12761,47 грн (а. с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що та обставина, що відповідач самовільно залишив місце ДТП належними доказами не підтверджена, зокрема цей факт не встановлений у постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2016 року.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з урахуванням позиції Верховного Суду України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, виходив з того, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, отже сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Наведених вимог процесуального закону суд першої інстанції не дотримався, не вирішив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, зокрема щодо самовільного залишення відповідачем місця ДТП, оскільки Вінницький міський суд Вінницької області у постанові від 11 липня 2016 року встановив, що ОСОБА_1 залишив, на порушення встановлених правил, місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, за що його визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Крім того, безпідставними є посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду України в постанові від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, оскільки, як зазначено в цій постанові, винна особа не повідомила про ДТП з поважних причин.

Так, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову по суті заявлених вимог є вимога про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 12761,47 грн у зв`язку з неповідомленням страхувальником письмово протягом трьох днів про настання ДТП та залишення ним місця ДТП.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно із п. п. «в», «ґ» п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди; він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до п. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Отже, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, тобто у випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаних обов`язків страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

З огляду на викладене та встановлені у справі обставини апеляційний дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 , порушивши правила дорожнього руху допустив зіткнення зі стороннім автомобілем, проте залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та не повідомив про неї письмово страховика, позовні вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група» про стягнення з нього страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 12761,47 грн є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції не вирішив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, формально провів розгляд справи, не встановивши обставин, від яких залежить її правильне вирішення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви та апеляційної скарги стягнути на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року скасувати, ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, р/р ПАТ «СК «УСГ» № НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478) суму страхового відшкодування в розмірі 12761 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, р/р ПАТ «СК «УСГ» № НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478) судові витрати в розмірі 4405,00 грн, сплачені за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : В. С. Марчук

Т. Б. Сало

Текст постанови виготовлено 10 жовтня 2019 року.