Справа № 428/9831/18
Провадження № 22-ц/810/614/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Яреська А.В.,

учасники справи: Луганський обласний центр зайнятості, відповідач Герасимова ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 травня 2019 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Луганського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Луганський міський центр зайнятості, правонаступником якого є Луганський обласний центр зайнятості (), звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 37001,14 грн., який мотивував тим, що до Луганського міського центру зайнятості 24.06.2010 року та 04.07.2012 року зверталася ОСОБА_2 за сприянням у працевлаштуванні. У зв`язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, їй було надано статус безробітного 01.07.2009 р. та 11.07.2012 р. відповідно.

Облік та реєстрація осіб, які зверталися в той час до служби зайнятості, здійснювалися відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» № 803 від 01.03.1991 року та Постанови КМУ № 219 від 14.02.2007 року «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних».

У своїх заявах про надання статусу безробітного від 01.07.2009 року та 11.07.2012 року ОСОБА_2 зазначила, що «в даний час не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, будь-яку пенсію не отримує» і це завірила власним підписом.

Відповідачу допомоги по безробіттю виплачені за періоди з 11.07.2009 року по 28.06.2010 року у розмірі 5797,05 грн та з 11.07.2012 року по 06.04.2013 року у розмірі 8604,06 грн.

В період з 22.06.2010 року по 24.06.2010 року відповідач була направлена на підвищення кваліфікації за напрямком «Організаційні основи трудових відносин на підприємстві». В період навчання їй була виплачена матеріальна допомога в період професійного навчання у розмірі 55,00 грн, згідно п. 1 ст. 7 Закону № 1533.

На підставі договору про працевлаштування безробітного з наданням дотації від 25.06.2010 року ОСОБА_2 була працевлаштована до ТОВ «Лугекобуд» з наданням роботодавцю дотації на створення додаткового робочого місця за рахунок коштів Фонду у розмірі 24517,28 грн.

Загальна сума отриманих послуг служби зайнятості за періоди подання недостовірної інформації службі зайнятості складає 38973,39 грн.

Луганському міському центру зайнятості на підставі листа Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Луганська від 21.02.2013 вих. № 1601/03-20 стало відомо, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 16.09.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи.

Отже, особи, які мають статус суб`єкта підприємницької діяльності, незалежно від того, чи отримують вони дохід чи ні, не можуть належати до осіб, що мають статус безробітного.

В рамках процедури розслідування страхового випадку за даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців підтвердився факт того, що відповідачка мала статус фізичної особи-підприємця під час перебування на обліку в службі зайнятості. 26.04.2013 року комісією з розслідування страхових випадків зафіксований факт порушення та рекомендовано директору прийняти рішення про стягнення з ОСОБА_2 незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 38973,39 грн. В цей же день директором центру зайнятості прийнято рішення (наказ № 37-б) про повернення коштів ОСОБА_2 у розмірі 38973,39 грн.

29.04.2013 року ОСОБА_2 направлено повідомлення про необхідність повернення коштів, яке вона отримала під особистий підпис. Кошти добровільно не повернуті.

19.06.2013 року Луганським окружним адміністративним судом у задоволенні позовних вимог Луганського міського центру зайнятості по адміністративній справі № 812/4882/13-а до ОСОБА_2 про стягнення вартості наданих соціальних послуг у сумі 38973,39 грн було відмовлено.

07.08.2013 року Донецьким апеляційним адміністративним судом апеляційна скарга Луганського міського центру зайнятості по адміністративній справі № 812/4882/13-а залишена без задоволення.

06.02.2014 року Вищим адміністративним судом України касаційна скарга Луганського міського центру зайнятості по вищезазначеній справі задоволено частково (ухвала по справі К/800/43653/13), постанова Луганського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018 року скасовані. Дану справу направлено на новий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

11.03.2014 року Луганським окружним адміністративним судом справу № 812/4882/13-а прийнято до розгляду та тривав розгляд справи.

З 01.07.2014 року у місті Луганську почалася активна фаза антитерористичної операції. Діяльність Луганського міського центру зайнятості було зупинено 15.07.2014 року, згідно з наказом Луганського обласного центру зайнятості від 15.07.2014 року № 64 «Про час простою».

Відповідно до Постанови КМУ від 595 від 07.11.2014 року Луганський міський центр зайнятості переміщено на підконтрольну українській владі територію згідно з наказом Луганського обласного центру зайнятості від 27.10.2014 року № 115 «Про організацію роботи Луганського міського центру зайнятості» роботу центру зайнятості поновлено з 31.10.2014 року.

Після відновлення роботи Луганського міського центру зайнятості у грудні 2014 року до органів УМВС України в Луганській області було подано заяву про незаконне заволодіння адміністративною будівлею, майном та документацією Луганського міського центру зайнятості невідомими особами, про що порушено кримінальне провадження та внесено його до ЄРДР за № 0001702.

У квітні 2015 року роботу Луганського окружного адміністративного суду відновлено.

20.05.2015 року відновлено розгляд справи за позовом Луганського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення вартості наданих соціальних послуг у сумі 38973,39 грн.

11.11.2015 року постановою Луганського окружного адміністративного суду по справі № 812/396/15 позовні вимоги задоволено.

25.02.2016 року органами Державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході проведення виконавчих дій, виконавчий лист направлено до органів ПФУ для утримання боргу. В рахунок погашення боргу з відповідача стягнуто 1972,25 грн.

19.06.2018 року Донецьким апеляційним адміністративним судом за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 року скасовано у зв`язку з порушенням предметної підсудності: справа підлягає розгляду за нормами цивільного судочинства.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_2 незаконно отримане матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 37001,14 грн та судові витрати позивача у розмірі 1762 грн, загальна сума 38763, 14 грн на користь Луганського міського центру зайнятості.

На позовну заяву позивача від відповідача надійшов відзив про невизнання позову та просить застосувати до спірних правовідносин строку позовної давності, який позивачем пропущений, а також посилається на необґрунтованість позову.

Позивачем надано відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції до 01.01.2013 року на момент виявлення порушення Відповідачем законодавства) виплата забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі-Фонд). Відповідач незаконно отримала соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття на загальну суму 38973,39 грн. Дані кошти є заборгованістю відповідача перед Фондом.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 травня 2019 року позов Луганського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Луганського міського центру зайнятості незаконно отримане матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 37001,14 грн.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

вважає, що суд в оскаржуваному рішенні припустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушив норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не з`ясовано, у зв`язку з чим УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська листом № 1601/03-20 від 21.03.2013 року повідомляє позивача про припинення відповідачем підприємницької діяльності; на момент подання відповідних заяв відповідач підприємницькою діяльністю не займалася, припинення діяльності підтверджено постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14.05.2008 року, яку суд повинен був надіслати реєстратору для здійснення відповідних дій; у періоди з 29.06.2010 року по 26.06.2012 року відповідач фактично працювала в ПП «Лугекобуд» та отримувала грошові за свій труд.

На апеляційну скаргу відповідача від позивача надійшов відзив, в якому зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку строки позовної давності не підлягає застосуванню, а порушено права позивача підлягає судовому захисту, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

28 серпня 2019 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшла заява Луганського обласного центру зайнятості про заміну сторони у судовому провадженні.

В обґрунтування заяви зазначає, наказом Луганського обласного центру зайнятості від 15.05.2019 року № 33 обласний центр зайнятості визнаний правонаступником боргових зобов`язань Луганського міського центру зайнятості в частині дебіторської заборгованості та заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з актом прийому передачі дебіторської заборгованості, яка станом на 27.06.2019 року рахується на балансі Луганського міського центру зайнятості, 27.06.2019 року передано на баланс Луганського обласного центру зайнятості заборгованість по ОСОБА_2 у сумі 38763,14 грн.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року заяву Луганського обласного центру зайнятості про заміну сторони у судовому провадженні задоволено. Замінено позивача з Луганського міського центру зайнятості, , на його правонаступника - Луганський обласний центр зайнятості, .

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 38763,14 грн., тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 176200 грн.), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам оскаржувае рішення не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-ІІІ (далі - Закон № 1533-ІІІ) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною третьою статті 36 Закону № 1533-III передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (далі - Порядок № 307), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред`явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку (пункт 6.14. Порядку № 307).

Судом установлено, що ОСОБА_2 було призначено виплату державної допомоги по безробіттю на підставі поданих нею 24.06.2009 року та 04.07.2012 року заяв, у яких, серед іншого, зазначено про те, що вона не зареєстрована як ФОП.

Факт незаконного отримання відповідачкою коштів у період перебування нею на обліку як безробітного виявлено в результаті проведеного 10 квітня 2013 року розслідування страхвих виплат та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону № 1533-ІІІ. З акта розслідування № 843 вбачається, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідачка була зареєстрований як ФОП з 24.09.2002 року (а.с. 17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення із заявою про надання статусу безробітного та надання допомоги по безробіттю ОСОБА_2 не повідомила центр зайнятості про те, що вона зареєстрований як ФОП, тобто підстави для надання їй статусу безробітного та призначення їй матеріальної допомоги були відсутні, а тому виплачені їй суми підлягають поверненню.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи-підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу-підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

З спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.07.2015 року датою державної реєстрації фізичної особи-піприємця відповідачки ОСОБА_2 є 19.02.2002 року. Датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача є 17.10.2013 року.

Підставою припинення підприємницької діяльності відповідача є судове рішення про принення підприємницької діяльності відповідачки у зв`язку з неподанням протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.05.2008 року, 24.05.2008 року в справі № 2а-3128/08. Місцезнаходження реєстраційної справи: Реєстраційна служба Луганського міського управління юстиції Луганської області.

Відомості про те, що вказане рішення було направлено для виконання вимог статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця матеріали справи не містять.

За таких обставин колегія суддів погоджує довід скарги про те, що звертаючись до Луганського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного ОСОБА_2 мала підстави вважати, що її підприємницька діяльність припинена на підставі рішення суду від 2008 року.

З урахуванням зазначеного суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявність у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у червні 2009 року та липні 2012 року до Луганського міського центру зайнятості заяв про надання статусу безробітного.

Також судом не встановлено, що у період з 11.07.2009 року по 28.06.2010 року та з 11.07.2012 року по 06.04.2013 року, коли відповідачка отримувала допомогу по безробіттю, в період з 22.06.2010 року по 24.06.2010 року, коли відповідач підвищувала свою кваліффікацію та отримувала матеріальну допомогу, а також під час роботи за працевлаштуванням як безробітного з наданням дотації остання здійснювала підприємницьку діяльність, від якої отримувала дохід.

Відповідно до частини першої, пункту б) частини третьої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року № 803-XII (далі - Закон № 803-XII) чинного на час виникнення спірних правовідносин, зайнятість - це діяльність громадян, пов`язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. Зайнятість населення, що проживає на території України, забезпечується державою шляхом проведення активної соціально-економічної політики, спрямованої на задоволення його потребу у добровільному виборі виду діяльності, стимулювання створення нових робочих місць і розвитку підприємництва. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

При цьому призначення допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позову, з огляду на те, що ОСОБА_2 на час звернення із заявами про надання статусу безробітного підприємницької діяльності фактично не здійснювала, прибутків від такої діяльності не отримував.

Вказані доказу у справі відсутні, а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. До того ж, сам позивач зазначає, що для правильного вирішення справи не має значення, чи здійснювала відповідачка фактично свою діяльність та чи отримувала від цього дохід.

Вищевказане узгоджується з висновком викладеним Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Таким чином, аргументи позивача про повідомлення ОСОБА_2 недостовірних даних, на підставі яких були прийняті рішення про надання їй статусу безробітного, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими поясненнями відповідача про те, що він вважав свою реєстрацію як ФОП припиненою, що підтверджено постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14.05.2008 року, на яке є посилання в усіх матеріалах справи і копії яких додано самим позивачем до справи, але вказані копії неможливо надати через втрату, яку суд повинен був надіслати реєстратору для здійснення відповідних дій. Крім того, ця інформація не є конфіденційною і Луганський МЦЗ не позбавлений був права перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

В оцінці спірних правовідносин колегія суддів також виходить з того, що позивач, як на правову підставу для задоволення позову, посилався на статтю 1166 ЦК України, якою визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду у деліктних правовідносинах, в той час як до спірних правовідносин ця норма права не застосовується.

Спірні правовідносини регулюються статтею 1212 ЦК України якою визначено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, і не застосували вказану норму матеріального права при вирішенні спору.

Отже, колегія суддів погоджує доводи апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити помилкове посилання суду на те, що до спірних правовідносин не застосовуються наслідки спливу позовної давності з огляду на вимогу ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки стягнення, щодо яких ставиться питання, не є штрафними санкціями або адміністративними штрафами.

Оскільки необгрунтованість позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, то питання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності колегією суддів не обговорюється.

Вказана невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 травня 2019 скасувати та ухвалите нове рішення.

Відмовити Луганському міському центру зайнятості, правонаступником якого є Луганський обласний центр зайнятості (), у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 18 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: