Гусятинський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА

"16" жовтня 2019 р. Справа № 596/1759/19

Провадження №2-н/596/17/2019

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Лисюк І.О., за участю секретаря судового засідання Федорів О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст. 161 ЦПК України звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 135000,00 грн. В обгрунтування заяви посилається на те, що 2 березня 2017 року між ним, та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 135 000 грн., що підтверджується розпискою від 2 травня 2017 року, у якій остання підтверджує одержання грошових коштів та зобовязується повернути борг до 2 листопада 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно п.7 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі п.3 ч.1ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості за договором до фізичної особи, а не до фізичної особи підприємця.

Матеріали заяви теж не містять доказів про те, що ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем.

Також як слідує із змісту розписки від 16 липня 2016 року, розписка видана ОСОБА_3 на суму 150 000 грн., а не ОСОБА_2 .

Оскільки заявлено вимогу до боржника, яка не є фізичною особою - підприємцем, заявлена вимога не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу, а також заява подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України, тому суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу.

Частиною 2 статті 166 ЦПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.161, 165 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

Роз`яснити, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Гусятинського районного суду І.О.Лисюк