Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5144/17 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/5144/17 за позовом керівника Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину

за апеляційною скаргою керівника Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Коренюком В.П. в м. Коростень

встановив:

У грудні 2017 року прокурор в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з нього кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 . В обґрунтування позову зазначив, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_1 14.04.2017 р., потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні в Коростенській центральній міській лікарні з 14.04.2017 р. по 08.05.2017 р., де на його лікування були витрачені кошти в сумі 13320,80 грн. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 31.08.2017 р. у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, останнього звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим, кримінальне провадження закрито.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначає, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Пред`явивши позов в інтересах вказаного органу прокуратура мала на меті стягнути кошти, які були витрачені закладом охорони здоров`я, який частково фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Так як ні фінансовим управлінням виконавчого комітету Коростенської міської ради, ні Коростенською міською радою та її виконавчим комітетом заходи цивільно-правового характеру шляхом звернення до суду з позовом про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не вживалися це стало підставою звернення прокурора до суду з вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами.

Позивач надіслав заперечення на відзив, в яких пославшись на положення статті 65 СК України, просить апеляційну скаргу задовольнити. Вважає, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї . Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

В судовому засіданні прокурор просив задовільнити вимоги апеляційної скарги. Представник Фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника управління. Доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність законних підставі для представництва прокурором інтересів держави, оскільки відповідний уповноважений орган фінансове управління виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 14 квітня 2017 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DAEWOO Nexia», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вул. Ольгінської в м. Коростень в порушення вимог пунктів 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.2. ПДР України, виявив неуважність до дорожньої обстановки на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу мопеду марки «Мустанг» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі вул. Грушевського в м. Коростень, виїхав на головну дорогу, перетинаючи її перпендикулярно руху мопеда, в результаті чого відбулося зіткнення між автомобілем та мопедом. Водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31.08.2017 р. у справі № 279/2856/17 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілим.

Кримінальне провадження № 0000619 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито.

Через отримані тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_2 у період із 14 квітня 2017 року по 08 травня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні. Витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину за 24 ліжко/днів склали 13320,80 грн. Вартість 1 ліжко/дня у квітні становила 569,52 грн. 9112,32 грн. та у травні 526,06 грн. 4208,48 грн.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року№ 545.

Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п. 4 Порядку).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, не застосував норми матеріального права і не визначив межі відповідальності відповідача, як особи, яка вчинила злочин, внаслідок якого держава понесла матеріальні збитки пов`язані з лікуванням потерпілої особи.

За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з примиренням з потерпілим, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину відшкодовуються у такому самому порядку як і при ухваленні обвинувального вироку.

Однак суд, дослідивши обставини справи, не здійснив обґрунтованих висновків, відмовивши у задоволенні позову з підстав недоведеності прокурором причин, що перешкоджають захисту інтересів держави відповідним органом фінансовим управлінням виконавчого комітету Коростенської міськради.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст. 19 Конституції).

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 45 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 45 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з абзацом третім частини другої статті 45 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 ЦПК України про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Прокурор заявив позов до винної в ДТП особи ОСОБА_1 в інтересах держави в особі фінансового управління виконкому Коростенської міськради. На виконання абзацу другого частини другої статті 45 ЦПК України (в ред., яка діяла на той момент), абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви обґрунтував, на його думку, у чому, полягає порушення інтересів держави (тобто навів підстави позову). Тому суд першої інстанції не мав підстав вважати помилковими доводи прокурора щодо відсутності підстав на здійснення представництва.

14 грудня 2017 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області постановив ухвалу, якою відкрив провадження у справі. Мотивував ухвалу тим, що подана прокурором позовна заява відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України (а.с.12). Жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишав.

Судові засіданні призначались з 12.03.2018 р. по день ухвалення рішення сім раз: 12.03.2018 оголошено перерву для надання прокурором розгорнутого розрахунку суми відшкодування, 22.05.2018 відкладено за клопотанням відповідача, 26.07.2018 відкладено у зв`язку з відпусткою судді, 12.09.2018 - перерва у зв`язку з неявкою відповідача, представника позивача (крім того, згідно Протоколу судового засідання від 12.09.2018 р. з`явились прокурор та представник відповідача, суд встановив осіб та перевірив повноваження представників час вчинення запису 09:43:41, 09:43:45, 09:44:00, будь-яких застережень немає), 03.12.2018 перерва за клопотанням представника відповідача про витребування медичної картки потерпілого, 11.02.2019 продовжено перерву, неявка представника позивача за клопотанням, 07.05.2019 розгляд справи закінчено ухваленням рішення.

Допустивши згідно з абзацом другим частини четвертої статті 23 Закону представництво прокурором інтересів держави, майже через півтора роки після відкриття провадження у справі - 14 грудня 2017 року - Коростенський районний суд Житомирської області ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що відповідні функції у спірних правовідносинах повинен виконувати суб`єкт чиї права порушені, тобто фінуправління виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, а прокурор не надав доказів, які би свідчили про невиконання або неналежне виконання ними повноважень чи у позасудовому порядку усунути виявлені порушення, що надавало би прокурору право звернутися до суду.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду конкретизувала висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 7 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, стосовно необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив таку відсутність, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (постанова №14-104цс19 у справі № 587/430/16-ц від 26.06.2019).

Як вбачається з матеріалів справи, керівник Коростенської місцевої прокуратури у порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» надіслав повідомлення Коростенській міській раді про підготовку позовної заяви в інтересах держави в особі фінуправління в зв`язку з неналежним захистом інтересів держави останнім.

Підстави звернення до суду в інтересах держави прокурор зазначив у поданій позовній заяві.

Фінансове управління виконкому Коростенської міської ради Житомирської області приймало участь у розгляді справи через свого представника ОСОБА_3 Т. ОСОБА_4 , яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Беручи до уваги наведені вище висновки, зважаючи на те, що наслідки недотримання вказаних норм матеріального права та порушення процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому її слід задовольнити, скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судових витрат в розмірі 2400,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь фінансового управління Коростенської міської ради (, МФО 811039, р/р 0006 м. Коростень, провулок Грушевського, 22) кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 13320 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 2400,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: