"09" жовтня 2019 р. Справа № 363/516/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом

Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , треті особи ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , Приватне підприємство Маяк, Обслуговуючий кооператив Садівницьке товариство Маяк-1 про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння

встановив:

у суді представник відповідача ОСОБА_1 заявив клопотання про залишення позову без розгляду згідно ч. 1 ст. 257 ЦПК України, посилаючись на чинні вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України й те, що прокурор в позові не обґрунтував достатні підстави для представництва інтересів держави в суді, як того вимагає Закон.

Свої вимоги мотивував тим, що Кабінет Міністрів України згідно чинних на час виникнення спірних правовідносин вимог ч. 2 ст. 20, ч. 9 ст. 149 ЗК України не є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, оскільки вилучені земельні ділянки не мають лісів першої групи понад 10 га, а ДП «Димерське лісове господарство», ГУ Держгеокадастр у Київській області, Державне агентство лісових ресурсів, в інтересах яких, фактично подано позов у ньому не зазначаються, а відтак за відсутності зазначення належного органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи в інтересах якої подано позов, прокурор відповідно не підтвердив правових підстав для представництва в цій справі.

Заслухавши заперечення прокурора й представника КМУ, відповідачів ОСОБА_52 та ОСОБА_67 , які поклалися на розсуд суду, суд дійшов до такого.

Аналіз положень статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та від 23.10.2018 у справі № 906/240/18).

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Так, у позові прокурором зазначено, що Кабінет Міністрів України, як орган державної влади, уповноважений державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення, на захист порушених прав держави до суду не звертався, тому у прокурора виникло право на звернення до суду з цим позовом.

Проте в позові не враховано, що згідно чинної на час виникнення спірних правовідносин ч. 9 ст. 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 га, а також земельні ділянки природоохоронного значення, оздоровчого рекреаційного призначення, крім випадків передбачених ч.ч. 5-8 цієї статті, та у випадках визначених ст. 150 ЗК України.

Також згідно ч. 2 ст. 20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або у надання в користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Виходячи із спірних обставин викладених у позові та висунутих позовних вимог, з урахуванням викладених вимог Закону та з огляду на положення ч.ч.5-7 ст. 149 ЗК України (чинних на час виникнення спірних правовідносин) не можна дійти висновку, що саме Кабінет Міністрів України уповноважений державою на розпорядження спірними землями лісогосподарського призначення на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пунктів 1, 2, 11 статті 21 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон - № 586-XIV) у сфері повноважень в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля місцева державна адміністрація:

- розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості ґрунтів, що перебувають у державній власності;

- розпоряджається землями державної власності відповідно до закону;

- погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених ЗК України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Виконавчу владу в областях, районах, районах АРК, у м. Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, повноваження по вилученню земельних ділянок якими передбачено ч.ч. 5-7 ст. 149 ЗК України чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим на час виникнення спірних правовідносин в 2004-2005 роках центральним органом виконавчої влади в сфері земельних правовідносин, був Державний комітет України по земельних ресурсах (далі - Держкомзем України), Положення про який затверджено указом Президента України від 14 серпня 2000 року № 970/2000.

Згідно з пунктом 3 цього Положення основними завданнями Держкомзему України є:

- підготовка пропозицій щодо формування державної політики у сфері регулювання земельних відносин, використання, охорони та моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру та забезпечення її реалізації;

- координація проведення земельної реформи в Україні;

- здійснення державного контролю за використанням та охороною земель;

- організація і забезпечення ведення державного земельного кадастру, здійснення землеустрою;

- розроблення та участь у реалізації державних, галузевих і регіональних програм з питань регулювання земельних відносин, раціонального використання, охорони та моніторингу земель, відновлення родючості ґрунтів, ведення державного земельного кадастру.

Згідно з підпунктом 7 пункту 4 Положення Держкомзем України відповідно до покладених на нього завдань здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за додержанням земельного законодавства, в тому числі встановленого порядку вилучення і надання земельних ділянок, режиму використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення та умов надання, власниками земельних ділянок і землекористувачами.

У пункті 14 Положення зазначено, що Держкомзем України є юридичною особою.

Крім того спірні земельні ділянки вилучено за рахунок земель ДП «Димерського лісового господарства».

Аналізуючи викладені норми законодавства, суд доходить висновку, що прокурором при зверненні з позовом у цій справі в інтересах держави безпідставно не зазначено належний орган (органи), уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої (яких) подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу та необґрунтовано нездійснення захисту таким органом /органами.

Посилання прокурора на те, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах є Кабінет Міністрів України, проте який до суду із вимогами, заявленими у цьому позові не звертався, суд відхиляє з огляду на те, що таке твердження суперечить приписам наведених вище нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 257 ЦПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Крім того згідно абзацу 3 частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Вказані вимоги закону при розгляді цієї справи прокурором також не дотримано.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання і залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 56, 200, 257 і 260 ЦПК України,

ухвалив:

клопотання представника відповідача задовольнити.

Дану позовну заяву заступника прокурора Київської області залишити без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя: