Єдиний унікальний номер судової справи 472/532/18
Номер провадження 22-ц/812/1500/19
Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Закуренко Т.М. ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення, яке ухвалено Веселинівським районним судом Миколаївської області 18 грудня 2018 року, під головуванням судді Кучерявенко С.С. в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, Веселинівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню,

УСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (натепер Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса №10617 від 04 серпня 2017 року з неї стягується заборгованість, як боржника за кредитним договором від 10 липня 2008 року, укладеним між нею і Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.07.2008 року по 04.05.2017 року. Сума заборгованості складає 477652,27 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 318843,05 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 36661,73 грн. заборгованість з комісії у розмірі 8159,33 грн., заборгованість з пені 91004,72 грн., заборгованість по штрафам у розмірі 250 грн., заборгованість по штрафам /відсоток віл суми заборгованості/ 22733,44 грн.

Позивачка зазначаючи, що у розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк», який надано нотаріусу невірно здійснено нарахування розміру процентів за користування кредитом, нарахування пені та штрафів, крім того на час вчинення виконавчого напису нотаріуса існував судовий спір щодо стягнення кредитної заборгованості, в якому банком зазначено суму кредитної заборгованості меншою ніж вказано у виконавчому написі нотаріуса.

Посилаючись на викладене, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10617, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 04 серпня 2017 року. Розподілено судовий збір.

Рішення районного суду мотивовано тим, що у виконавчому написі відсутня достатня та безспірна інформація щодо строку прострочення за який виникла заборгованість, а крім того ПАТ КБ «Приватбанк» 15 листопада 2017 року звернулось до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором за яким вчинено виконавчий напис, проте із вимогою про стягнення кредитної заборгованості у значно меншому розмірі ніж зазначено у виконавчому написі.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для здійснення нотаріального напису нотаріусу було надано всі необхідні документи, передбачені законом, що і є підтвердженням безспірності заборгованості.

Також, апелянт вказує, що позивач, посилаючись на наявність спору щодо розміру заборгованості та сплину трьох років з дня виникнення права вимоги, не надав суду доказів неправильності зазначених у виконавчому написі вимог та на спростування суми боргу. Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитом виникла з листопада 2016 року, останній платіж боржником здійснено в жовтні того ж року. Оскільки виконавчий напис вчинено через 10 місяців законодавчо встановлені строки не порушено.

Апелянт, вказує і на безпідставність стягнення з банку судового збору.

Заперечення на апеляційну скаргу не подавались.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання та дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір за №NKVSGA, відповідно до умов якого позивачці надано кредитні кошти в сумі 294977 грн. із сплатою 1, 67 % в місяць за користування кредитними коштами і діє до його повного виконання (том 1 а.с.16-18).

В забезпечення виконання вказаних кредитних зобов`язань між тими ж сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано житловий будинок в АДРЕСА_1 (том 1 а.с.20-25).

04 серпня 2017 року приватним нотаріусом Швецем Р.О. Київського нотаріального округу, вчинено виконавчий напис №10617 про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKVSGA від 10 липня 2008 року за період з 10.07.2008 року по 04.05.2017 року в сумі 477652,27 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 318843,05 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 36661,73 грн., заборгованість з комісії у розмірі 8159,33 грн., заборгованість з пені у розмірі 91004,72 грн., заборгованість по штрафам у розмірі 250 грн., заборгованість по штрафам /відсоток віл суми заборгованості/ 22733,44 грн. (том 1 а.с. 8).

Постановою державного виконавця Веселинівського РВУ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 27 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження №56289820 із примусового виконання виконавчого напису (том 1 а.с. 7).

Законом України «Про нотаріат» (ст. 87) та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі за текстом - Порядок), передбачено, що про стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. (надалі за текстом - Перелік).

Згідно з п. п. 3.1-3.2. 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Пунктами 1.2 Переліку передбачено, що такими документами є: п.1) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; п. 2) кредитні договори, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов`язанням. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості.

Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Районний суд задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , виходив з того, що заборгованість останньої за кредитним договором від 10 липня 2008 року в сумі 477652,27 грн., яка нарахована банком та на стягнення якої вчинено виконавчий напис є спірною.

З зазначеним висновком суду слід погодитись.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилалась на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення 115014,19 грн. за цим же кредитним договором, яка складена позивачем 02 жовтня 2017 року (том 1 а.с.29-31).

Із матеріалів судової справи за цим позовом, копію яких надано Веселинівським районним судом до апеляційного суду слідує, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто з позивачки у даній справі ОСОБА_2 за цим же кредитним договором заборгованість в сумі 277635,73 грн. станом на 02 червня 2009 року (том 2 а.с.27).

Як вбачається із змісту розрахунку, наданого банком до позову від 15 листопада 2017 року, його здійснено починаючи з дня видачі кредитних коштів 11 липня 2008 року, а сума боргу стягнута з відповідачки за рішенням суду від 06 жовтня 2011 року відмінусована від суми боргу (том 2 а.с.28-32).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. апеляційному суду надані документи, які стали підставою для вчинення спірного виконавчого напису (том 2 а.с.7-21). Відповідно до розрахунку, наданого банком нотаріусу, заборгованість також обліковувалася з моменту видачі кредитних коштів по 04 травня 2017 року. Однак, в розрахунку відсутні дані про суму боргу, яка вже стягнута за рішенням суду від 06 жовтня 2011 року. Більш того, вказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не було додано до документів, які подавались нотаріусу.

Зазначена обставина вказує на неможливість вважати суму заборгованості запропоновану до стягнення в виконавчому написі нотаріуса безспірною.

Крім цього, із змісту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року слідує, що право вимоги у ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо дострокового стягнення кредитних коштів виникло на час звернення до суду, а саме 23 червня 2009 року. В той же час у спірному виконавчому напису нотаріуса таке не знайшло свого відображення.

За такого, районний суд вірно зазначив про відсутність достатньої інформації, щодо безспірності строку виникнення заборгованості.

При наведених вище обставинах, встановлених судом, і при сукупності тих порушень, які допущені при вчиненні виконавчого напису, такий виконавчий напис, повинен бути визнаний судом таким, що вчинений незаконно, і тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не зобов`язаний перевіряти безспірність заборгованості, не спростовують висновки суду, оскільки саме банком не надано нотаріусу достовірний розрахунок кредитного боргу ОСОБА_3 .

Також, посилання в апеляційній скарзі на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України , викладене в п. 13 постанови від 31 січня 1992 року за № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні, відповідно до яких боржником в судовому порядку може бути оскаржена лише правильність зазначених у виконавчому написі вимог, не заслуговує на увагу, оскільки вказані роз`яснення стосуються вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови нотаріуса у видачі виконавчого напису або його видачею із застосуванням процесуальних норм ЦПК України, які в зв`язку з чисельними змінами до цього кодексу втратили на тепер чинність.

Апелянт також зазначає, що заборгованість у боржника з листопада 2016 року почала збільшуватись, а останній платіж за кредитними зобов`язаннями було здійснено 18 жовтня 2016 року, тому, на його думку, виконавчий напис здійснено в межах трирічного строку встановленого законом. Однак, відповідно до наведеного вище закону, трирічний строк в межах якого нотаріус має право вчинити нотаріальний напис обчислюється не з зазначених апелянтом подій, а з дня виникнення права вимоги, яка є предметом виконавчого напису, тобто права вимоги на дострокове стягнення кредитного боргу. Таке право було реалізовано банком, та за його вимогою ухвалено судове рішення 06 жовтня 2011 року.

Враховуючи наведене, районний суд правильно визначив характер спірних правовідносин, наданим доказам надав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 16 вересня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова