Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - В.П.Гончарука

за участі секретарів - Гриценко О.І., Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, -

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_3 ;

представник відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь неї грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Volkswagen Passat 1.8» 2013 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 253 185,10 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 грудня 1996 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у подружжя народилася донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 17.07.1997 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва). Сімейне життя у сторін не склалося, сторони стали чужими один одному, склалися неприязні стосунки один до одного внаслідок різних поглядів на вирішення сімейних проблем та сімейне життя. 17.12.2013 р., зважаючи на наведені вище обставини, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/22464/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі Сторонами, 07 квітня 2013 року, на підставі Договору купівлі-продажу автомобіля № 1124616/2013, було придбано транспортний засіб марки VOLKSWAGEN (Фольксваген), моделі PASSAT (Пасат) Highline 1,8 TSI 7- DSG 160 л.с., 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 506 370 (п`ятсот шість тисяч триста сімдесят) гривень 20 коп. (відповідно до Звіту в стислій формі про оцінку майна ТЗ № 050716 - 01 від 05 липня 2016року транспортний засіб Volkswagen Passat 1,8 TSI 160 Highline 7-DSG оцінений в розмірі 506 3 70 (п`ятсот шість тисяч триста сімдесят) гривень 20 коп.). З огляду на наведене вище, загальна вартість майна подружжя, що належить Сторонам на праві спільної сумісної власності, становить 506 370 (п`ятсот шість тисяч триста сімдесят) гривень 20 коп.

Сторонами шлюбний договір, або будь-які інші договори щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а також щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не укладалися. На сьогоднішній день Сторони не домовилися про порядок поділу майна, у зв`язку з чим реалізація прав Позивача може бути здійснення виключно у судовому порядку.

В свою чергу, виходячи із засад рівності часток майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, правомірним є урахування інтересів та дотримання передбачених законом прав Позивача та Відповідача шляхом присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки, відповідний транспортний засіб не може бути виділений в натурі.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, яка ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_2 за зустрічним позовом просить суд визнати його особистою приватною власністю транспортний засіб марки VOLKSWAGEN (Фольксваген), моделі PASSAT (Пасат) Highline 1,8 TSI 7- DSG 160 л.с., 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний автомобіль був придбаний позивачем за власний рахунок і є особистою приватною власністю, оскільки даний транспортний засіб був придбаний 07 квітня 2013 року та переданий ОСОБА_2 відповідно до акту прийому-передачі від 08.04.2013 року. Разом з тим в рішенні про розірвання шлюбу між сторонами встановлено, що вони не проживають разом з квітня 2013 року та не ведуть спільного господарства. Наведе свідчить, про те, що спірний автомобіль був придбаний вже після припинення спільного господарства з відповідачем за зустрічним позовом. Крім того, підтвердженням того, що спірне майно є приватною власністю ОСОБА_2 є повне утримання ним даного автомобіля та сплата страхових внесків з моменту купівлі до теперішнього часу.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила первісний позов задовольнити з підстав викладених у змісті позовної заяви, проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на необгрунтованість позову, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову визнання права особистої приватної власності. Пояснила суду, що вимоги позивача за зустрічним позовом на які останній посилається грунтуються на припущеннях.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у змісті зустрічної позовної заяви, просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року призначено по справі судово - товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ ( м.Київ, вул.Смоленська, 6).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, яка ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року визнано заяву представника відповідача ОСОБА_5 про відвід судді Гончарука В.П. необґрунтованою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності - відновлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року визнано заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Гончарука В.П. необґрунтованою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 1996 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб та зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1623 та видане відповідне свідоцтво Серія НОМЕР_5 .

Після шлюбу Позивачу присвоєно прізвище - ОСОБА_8 .

Від шлюбу у подружжя народилася донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 17.07.1997 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва).

07 квітня 2013 року, на підставі Договору купівлі-продажу автомобіля № 1124616/2013, відповідачем за первісним та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 було придбано транспортний засіб марки VOLKSWAGEN (Фольксваген), моделі PASSAT (Пасат) Highline 1,8 TSI 7- DSG 160 л.с., 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 506 370 (п`ятсот шість тисяч триста сімдесят) гривень 20 коп., який було зареєстровано за ним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року у справі № 755/22464/13-ц шлюб, зареєстрований 28 грудня 1996 року Відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського району м.Києва, про що в книзі реєстрації зроблений запис № 1623, між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 - розірвано.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у справі № 755/165/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) право власності на Ѕ частину 2/4 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 93,80 кв.м., в тому числі житловою площею 63,70 кв.м.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) право власності на Ѕ частину 2/4 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 93,80 кв.м., в тому числі житловою площею 63,70 кв.м.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

В ході судового розгляду зі сторони відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 будь-яких доказів, які вказували б на те, що останній надавав свої особисті кошти на придбання вказаного рухомого майна, матеріали справи не містять.

Разом з тим, факт відсутності вказаних доказів його предствником не спростовується. При цьому представник ОСОБА_2 обгрутовує позицію тим, що майно, набуте під час шлюбу є особистою приватною власністю його довірителя та не підлягає поділу на засадах рівності часток майна, оскільки сторони не проживали разом та не вели спільного господарства з осені 2012 року.

Крім того сторона відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом не надала належних на допустимих доказів про особистий вклад в придбання спірного автомобіля, та джерела набуття грошових коштів для придбання вказаного майна, а тому суд критично оцінює його позицію щодо особистого придбання спірного автомобіля.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в момент перебування сторін у шлюбі було придбано за спільні кошти автомобіль марки VOLKSWAGEN (Фольксваген), моделі PASSAT (Пасат) Highline 1,8 TSI 7-DSG 160 л.с., 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було зареєстровано за ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний під час перебування сторін шлюбі, дані обставини були підтвердження матеріалами справи.

Враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства автомобіль марки VOLKSWAGEN (Фольксваген), моделі PASSAT (Пасат) Highline 1,8 TSI 7- DSG 160 л.с., 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підлягають частковому задоволенню, оскільки автомобіль марки VOLKSWAGEN (Фольксваген), моделі PASSAT (Пасат) Highline 1,8 TSI 7- DSG 160 л.с., 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та був придбаний за час перебування сторін у шлюбі.

Крім того, суд приймає до уваги вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN (Фольксваген), моделі PASSAT (Пасат) Highline 1,8 TSI 7- DSG 160 л.с., 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19328/16-54 від 30.05.2017 року за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи, яка складає 429 194,08 грн.

У зв`язку з чим, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошова компенсація за Ѕ частину автомобіля «Volkswagen Passat 1.8» 2013 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 214 597, 04 грн.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - підлягають частковому задоволенню.

В свою чергу вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. ст. 139, 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 358, 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати автомобіль «Volkswagen Passat 1.8» 2013 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсації за Ѕ частину автомобіля «Volkswagen Passat 1.8» 2013 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 214 597, 04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 . на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2145 грн. 97 коп. та та 2422 грн. 20 коп. витрат по оплаті за проведення судової експертизи, а всього стягнути 4568,17 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності - відморвити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 ;

Відповідач - ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3

Суддя: