ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1171/19 Номер провадження 22-ц/814/2050/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.,

секретар: Ачкасова О.Н.

розглянувши в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 03 червня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: відділ містобудування та архітектури Київської районної у м.Полтаві ради, виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, Комунальне підприємство Полтавської міської ради "Житлово-експлуатаційна організація №2", про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . В 2004 році відповідачі здійснили добудову тамбуру до своєї квартири, що на думку позивача порушує її права, а саме право на користування коридором загального користування.

Тому вона звернулася до суду та просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди, які вони чинять позивачу у користуванні її квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідачів демонтувати самовільно добудований тамбур до квартири АДРЕСА_2 та стягнути з відповідачів на її користь сплачені нею судові витрати.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 03 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Рішення оскаржено ОСОБА_1 , яка вважає ного незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам її позовної заяви, не дослідив надані нею докази, зокрема, проігонорував висновок експертного будівельно- технічного дослідждення, яким визначено, що добудований тамбур не відповідає розмірам, на які був наданий дозвіл районною радою та порушує вимоги державних будівельних норм, протипожежної безпеки.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою місця проживання поштову кореспонденцію від суду неодноразово не отримували, після відкриття провадження у справі в спрощеному провадженні відповідачі свого відзиву на апеляційну скаргу не надали, в судові засідання не з`являлися. Вказані обставини свідчать про те, що місце перебування відповідачів невідоме та про відсутність у них інтересу до наслідків розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа,свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлялися про час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за 10 днів, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.141).

При цьому, необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З підстав викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2006 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.06.1994 року квартира АДРЕСА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 10.02.2004 року №36, враховуючи згоду Головного управління з питань житлово-комунального обслуговування населення, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дозволено користування тамбуром розміром 1,2х3,0 м добудованим до квартири АДРЕСА_2 . (а.с. 16).

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 26.01.2004 року зареєстровані зміни у плані квартири, зокрема, у самовільно побудованому приміщенні І літ. А-9 (добудова тамбуру) збільшено площу до 5,5 кв.м. (а.с. 22-23).

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №6 від 12.02.2019 року вбачається, що добудова до квартири АДРЕСА_3 є за нормативним визначенням реконструкцією, у результаті якої навантаження на несучі конструкції міжповерхового перекриття збільшилося. Добудова не відповідає розмірам, на які надано дозвіл рішенням виконавчого комітету Київської районної ради від 10.02.2004 року. (фактична площа більше на 46%).

Конструктивне рішення тамбуру порушує вимоги п.4.2 ДБН В.3.2-2-2009 та п.4.1.3 ДБН В.1.2-14-2009, - на основі проведених розрахунків неможливо гарантувати експлуатаційну надійність плити перекриття між третім і четвертим поверхом при повному розрахуновому навантаженні.

Також експерт вказує, що об`ємно-планувальне рішення тамбуру не відповідає вимогам розділу 8, а саме п.8.3,8.4,8.5.,8.10 ДБН В.3.2-2-2009 проведене збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_4 за рахунок приєднання частини вестибюлю та зменшення площі спільного користування співвласників багатоповерхового будинку.

Рівень пожежної безпеки у результаті добудови перегородки (тамбуру) до квартири АДРЕСА_4 у вестибюлі четвертого поверху житлового будинку літ АДРЕСА_5 -9 знизився: ширина евакуаційного проходу зменшилася на 56%.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не подано доказів, які підтверджують у чому виявляються перешкоди у користуванні її квартирою, чим відповідачі порушили її право саме на даний час, оскільки тамбур добудований до квартир більше 10 років тому і на момент придбання позивачем квартири уже був побудований.

Також місцевий суд як на підставу для відмови у задоволенні позову посилався на положення ст. 383 ЦК України щодо прав власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалась на порушення відповідачами її права власності, що виразилось у побудові ними тамбуру до своєї квартири АДРЕСА_2 , який перешкоджає їй вільно користуватися коридором загального користування, заносити до своєї квартири великогабаритні речі, окрім того, вразі виникнення пожежі шлях до евакуаційного виходу буде фактично перекритий.

Застосовуючи положення ст. 383 ЦК України суд першої інстанції не звернув увагу на те, що предметом і підставою позову було усунення позивачу перешкод у користуванні майном, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Судом установлено факт здійснення добудови перегородки (тамбуру) відповідачами до квартири АДРЕСА_2 у вестибюлі четвртого поверху даного житлового будинку.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Районний суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, належним чином доводи позивача про захоплення відповідачами частини допоміжного приміщення багатоквартирного будинку, а саме коридору загального коритсування, не перевірив.Також суд не надав належної оцінки висновку експертного будівельно-технічного дослідження №6 від 12.02.2019 року, відповідно до якого виконана відповдіачами добудова не відповідає розмірам, на які надано дозвіл виконавчим органом місцевої ради, знижує рівень пожежної безпеки та збільшує навантаження на несучі конструкції міжповерхового перекриття.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. (п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».)

Таким чином, встановивши, що коридор загального користування (вестибюль) четвертого поверху будинку АДРЕСА_6 є допоміжним приміщенням і призначений для забезпечення експлуатації будинку, здійснена відповідачами добудова до квартири АДРЕСА_4 у цьому приміщенні створює перешкоди у користуванні коридором загального кориcтування іншому співвласнику багатоквартирного будинку позивачу ОСОБА_1 , також вказана добудова не відповідає вимогам ДБН та протипожежної безпеки, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 03 червня 2019 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні майном.

Згідно ч.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві ОСОБА_1 . наведений попередній розрахунок, понесених нею судових витрат, який також підтверджується належними доказами наявними у матеріалах справи: судовий збір за подання позовної заяви склав 768, 40 грн.; витрати на професійну правничу допомогу згідно договору про надання юридичних послуг адвокатом Лук`яненком С.Л. склали 4000 грн.; та витрати на оплату проведеної експертизи згідно квитанції до прибуткового касового ордеру склали 1500 грн. За розгляд справи у суді апеляційної інстанції позивачем понесено витрати на суму 1152, 60 грн. по сплаті судового збору.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, з урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі та враховуючи доведеність понесених нею судових витрат по сплаті судового збору,, у зв`язку з розглядом справи, такі витрати підлягають пропорційному стягненню з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Разом з тим, не підлягає стягненню заявлений позивачем розмір витрат на виготовлення ксерокопій документів на загальну суму 284, 16 грн., оскільки такий вид витрат, не передбачений ст. 133 ЦПК України, окрім того, надані квитанції на підтвердження сплати коштів «за копіювання» на користь ТОВ «Торгівельна компанія «Юліс» не містять відомостей про платника, а також переліку, виду і кількості документів, за копіювання яких було сплачено 284, 16 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -, П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м.Полтави від 03 червня 2019 року- скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: відділ містобудування та архітектури Київської районної у м.Полтаві ради, виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, Комунальне підприємство Полтавської міської ради "Житлово-експлуатаційна організація №2", про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_7 ) усунути перешкоди, які вони чинять позивачу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_7 , ІПН НОМЕР_1 ) у користуванні її квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 демонтувати самовільно добудований тамбур до квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору по 960, 50 грн. з кожної; витрати по оплаті проведення експертного будівельно-технічного дослідження по 750 грн. з кожної та витрати на правничу допомогу по 2000 грн. з кожної, а всього стягнути по 3710,50 грн. з кожного відповідача.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: О.Ю. Кузнєцова

О.А. Лобов