Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2540/19
Провадження № 2/191/627/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10.10.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухаря Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Синельниківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловий приміщенням, -
02.07.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Синельниківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловий приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 квітня 1999 року виданого виконкомом Синельниківської міської ради, є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сином, який 01.10.2015 року виїхав до Росії, 21.07.2017 року відділенням УФМС Росії по Новосибірській області в Ординському районі йому був виданий паспорт громадянина Росії серії НОМЕР_1 та на даний час має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач проживав у вищезазначеній квартирі до 2015 року, коли вони проживали спільно, однак з 2015 року до сьогоднішнього дня син в даній квартирі не проживає, участі у витратах на утримання квартири не приймає та фактично мешкає за іншою адресою, що підтверджується довідкою виданою головою домового комітету ТДВ Агротехсервіс-Синельникове» № 112 від 19.06.2019 року.
На даний час у вище вказаній квартирі, в якій мешкає позивач, залишився зареєстрованим його син ОСОБА_1 , який добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить перешкоди в користуванні його власністю.
Беручи до уваги, що відповідач у його будинку не проживає більше одного року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, вважає його таким, що втратив право користування ним, а він як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи вищевикладене просить суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
До початку проведення судового засідання представник позивача ОСОБА_3 надав суду заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Представник третьої особи в особі Синельниківської міської ради в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1999 року встановлено, що ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.6).
У технічному паспорті КП «Синельниківське МБТІ» від 31.01.2018 року, інвентаризаційна справа №16 замовниками технічної інвентаризації на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ( а.с.9-10).
З копії довідки про склад сімї виданої головою домового комітету ТДВ Агротехсервіс-Синельникове» № 112 від 19.06.2019 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрованими значаться: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ( а.с.7)
Відповідно до довідки виданої головою домового комітету ТДВ Агротехсервіс-Синельникове» № 112 від 19.06.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 01.10.2015 року по даний час ( а.с 8).
Реєстрація відповідача ОСОБА_2 у вищевказаному будинку підтверджується, наданою суду копією будинкової книги (а.с.10-13).
Відповідно до копії паспортугромадянина Росії серії НОМЕР_1 виданого 21.07.2017 року відділенням УФМС Росії по Новосибірській області в Ординському районі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований 25 липня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 (14).
Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно ст. 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Згідно 368 ЦПК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 369 ЦПК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх суб`єктів права власності.
Відповіднодо ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1999 року ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а отже, дана квартира має статус спільної сумісної власності.
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником вищезазначеної квартири, його право власності, в силу ст. 41 Конституції України,є непорушним, тому він відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право на проживання у вказаній квартирі. Так, як право власності відповідача на частку у спільному майні, яке належить йому на праві приватної спільної власності, в квартирі не припинено, він не може бути обмежений у будь-який спосіб у користуванні власністю.
Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав.
У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_3 призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням ст. 317 ЦК України, яка розкриває зміст права власності та ст. 319 того ж Кодексу, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві приватної спільної сумісної власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у житловому приміщенні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, ст. 9 Конституції України , ст. ст. 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 259, 263-268 ЦПК України суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Синельниківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловий приміщенням - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Д. О. Кухар