КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/28228/13-ц

10 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарях - Слободяник Ю.О., Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гошко Віктора Івановича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відділу реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення батьківства та визнання права на спадкування за законом на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , Відділу реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про встановлення батьківства та визнання права на спадкування за законом на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивував тим, що його мати ОСОБА_6 проживала однією сім`єю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах з його батьком - ОСОБА_7 , який до своєї смерті був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Вказував, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час цих відносин, про що відділом записів актів громадянського стану Харківської районної державної адміністрації у м. Києві 18 березня 1993 року було видано свідоцтво про народження. Проте, за відсутності бажання та вільного часу у його батька, мати була змушена одноособово звернутися для реєстрації його народження до органу реєстрації актів цивільного стану та у графі "батько" за вказівкою матері був здійснений запис " ОСОБА_8 ", оскільки в особи, яка не перебуває у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень проводиться за прізвищем матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_7 помер.

22 березня 2013 року він звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про визнання факту батьківства і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2013 року було встановлено факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , що стало підставою для внесення змін у його свідоцтво про народження.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2013 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2013 року було скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду з підстав наявності спору про право цивільне.

Зазначав, що після смерті батька відкрилася спадщина та 06.09.2013 року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. із заявою про прийняття спадщини.

Окрім нього із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4

Звертав увагу на те, що його батько протягом тривалого часу перебував у близьких родинних стосунках з ним та його матір`ю, а з 2008 року по день смерті проживав спільно з ними за адресою: АДРЕСА_1 та вів спільне господарство, а поховання батька організувала його мати - ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, вважав, що після смерті батька ОСОБА_7 він має право на спадщину на рівні з іншими його дітьми тому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд встановити факт, що ОСОБА_7 є його рідним батьком; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про його народження, а саме, вказати батьком дитини ОСОБА_7 ; визнати його право на спадщину за законом; визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/4 частину будинку по АДРЕСА_4 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 липня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гошко Віктор Іванович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції при новому розгляді справи не взято до уваги висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року та висновок експерта № 389 від 18 вересня 2014 року, яким практично доведено біологічне батьківство ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України, відповідно до вимог якої, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи .

Зазначив, що судом проігноровані письмові докази, які підтверджують як спільне проживання ОСОБА_7 з матір`ю позивача, так і тісне спілкування між ним та батьком останні 8 років.

У запереченні на апеляційну скаргу представник відповідачів, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення. Зазначив, що доказів спільного проживання ОСОБА_7 та матері позивача ОСОБА_6 станом до 20.09.1993 року, доказів спільного виховання, утримання ОСОБА_1 або ж визнання ОСОБА_7 свого батьківства, позивачем суду не надано. Звертав увагу на те, що позивач та його мати за життя ОСОБА_7 не зверталися до суду із заявою про встановлення факту батьківства. Також ставить під сумнів висновок експертизи №389 від 18.09.2014 року й вважає, що сам по собі висновок експертизи щодо доведення факту батьківства не може бути єдиною і безумовною підставою для встановлення батьківства.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 Гошка Віктора Івановича задоволено частково. Постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гошко Віктор Іванович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник адвокат Гребенник Микола Олександрович, який також є представником відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відділ реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, Відділ реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві подав заяву про розгляд справи у відстності його представника, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками його вказані: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , про що 18.03.1993 року Харківським відділом ЗАГС у книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 320 (т. 1, а. с. 12).

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 посилався на те, що запис про батька в його свідоцтві про народження вчинено відповідно до вимог статті 55 КЗпШС України. Своїм біологічним батьком він вважає ОСОБА_7 , який визнавав своє батьківство щодо нього, його батько протягом тривалого часу перебував у близьких родинних стосунках з ним та його матір`ю, а з 2008 року по день смерті проживав спільно з ними за адресою: АДРЕСА_1 та вів спільне господарство, а поховання батька організувала його мати - ОСОБА_6 . Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина і він в установлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийнятття спадщини на рівні з іншими його дітьми. Проте, без встановлення батьківства ОСОБА_7 щодо нього він не може отримати свою частку у спадковом майні. На підтвердження своїх доводів посилався на покази свідків, надав спільні з батьком фотографії.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2014 року у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу, на розгляд якої ставилося питання, чи є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 1 а. с. 229).

Згідно з висновком № 389 експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичної експертизи від 18 вересня 2014 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_1 складає величину не менш ніж 99,99 %. Біологічне батьківство ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 практично доведено (а. с. 240, 241 т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту визнання ОСОБА_7 свого батьківства, їх спільного проживання з позивачем та його матір`ю, ведення ними спільного господарства, як вимагає ст. 53 КпШС України, а висновок експерта № 389 від 18 вересня 2014 року, яким доведено біологічне батьківство ОСОБА_7 щодо позивача ОСОБА_1 , не може бути взято до уваги, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинними на момент виникнення цих правовідносин, якими не передбачено такої підстави для встановлення батьківства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.

Встановлено, що справа розглядалася судами неодноразово.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26 липня 2017 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що суди необґрунтовано відхилили письмові докази, не надавши їм належної правової оцінки у їх взаємозв`язку, свої висновки не мотивували.

Верховний Суд в постанові від 05 червня 2019 року, якою касаційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив, що апеляційний суд не врахував викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року вказівок, які в силу положень частини першої статті 417 ЦПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Також Верховний Суд, скасовуючи постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року, послався на те що, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав відсутності доказів спільного проживання, ведення спільного господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та відсутності доказів визнання ОСОБА_10 свого батьківства стосовно позивача, апеляційний суд не врахував, що підставою для визнання батьківства можуть бути й інші відомості, що достовірно засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог процесуального закону, а також, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про те, що висновок судово-генетичної експертизи не має правового значення для вирішення справи про встановлення батьківства.

У постанові від 05 червня 2019 року Верховним Судом надано вказівку при новому розгляді справи апеляційним судом об`єктивно дослідити докази у справі, на які позивач посилався в обґрунтування апеляційної скарги, зокрема висновок № 389 експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичних експертиз від 18 вересня 2014 року у сукупності з іншими доказами, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

В силу вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При новому апеляційному розгляді, з врахуванням вказівок, викладених в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року, колегія суддів виходить з наступного.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (пункт 3) роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Враховуючи те, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , питання про встановлення батьківства, в даному випадку, повинно регулюватися нормами КпШС України.

Вказане також узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року по справі №6-20цс15 згідно з яким, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини 2 статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Згідно зі статтею 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За змістом наведеної норми закону, чинної на час народження ОСОБА_1 , при встановленні судом батьківства враховуються (але не виключно) вказані обставини: спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Підставою для встановлення батьківства є належні на достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження доказів батьківства ОСОБА_7 позивач посилався на покази свідків, фотокартки (а.с.121-130 т.2), письмові докази та висновок №389 експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичної експертизи від 18 вересня 2014 року.

За клопотаннням позивача в якості свідків були допитані ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною позивача, показала, що з покійним ОСОБА_7 вона познайомилася у 2009 році, його представили як батька ОСОБА_1 , також вона знайома з дітьми покійного - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Пам`ятає як святкували разом Новий рік 2011-2012 року по вул. Гагаріна , ОСОБА_2 також заїхав в гості. В квартирі по вул. Гагаріна була близько десяти разів. Також всі разом їздили на дачу. Їй також відомо про випадок коли ОСОБА_6 поставила свій автомобіль під будинком, де жив покійний, і в неї викрали відеореєстратор. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 звертались один до одного по іменам - ОСОБА_1 та ОСОБА_72 або батько.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 показав, що був другом ОСОБА_7 . ОСОБА_7 його попросив приблизно у 2007- 2008 році, як спеціаліста в області хімії, щоб він допоміг ОСОБА_1 по хімії, тому він з цією метою прийшов до ОСОБА_1 додому в квартиру в районі Ленінградської площі, який познайомив його зі ОСОБА_1 , як своїм сином. Йому відомо, що ОСОБА_7 був декілька разів одружений, знає і про інших його дітей, вони разом їздили на дачу. Покійний жив сам, ОСОБА_6 приходила в гості. ОСОБА_7 до ОСОБА_1 відносився тепло, проявляв батьківське піклування, називали вони один одного по імені.

Допитана у якості свідка ОСОБА_13 показала, що є подругою ОСОБА_6 , тобто матері позивача, вони познайомилися в 1990 році по місцю роботи, багато часу проводили разом. Зі слів ОСОБА_6 , їй стало відомо, що в неї є чоловік ОСОБА_72 , вони разом живуть, в нього є двоє дітей і він розлучений. Пізніше ОСОБА_6 завагітніла, лягла на зберігання й ОСОБА_72 декілька разів приїжджав до неї. Після народження ОСОБА_1 , вона бачила ОСОБА_72 в квартирі ОСОБА_6 , коли вона після гостювання йшла додому, то ОСОБА_72 залишався в квартирі. Останній раз бачила ОСОБА_72 на святкуванні першого дня народження ОСОБА_1 , в квартирі ОСОБА_6 по вул . Ревуцького . Десь у 2007 році вона зателефонувала ОСОБА_6 додому, їй повідомили що ОСОБА_6 немає, після розмови по мобільному номеру вона дізналася, що ОСОБА_6 живе у ОСОБА_72 , були випадки коли вона телефонувала до ОСОБА_6 на міський номер по місцю проживання ОСОБА_72 , проте номер телефону по пам`яті вона не пам`ятає. Вона знала, що ОСОБА_1 це син ОСОБА_72 . ОСОБА_72 допомагав ОСОБА_6 та організовував похорони її матері. На поминках ОСОБА_6 представила ОСОБА_72 своїм чоловіком і батьком її сина й заперечень від ОСОБА_72 не було. ОСОБА_72 приходив, займався з сином, а чи матеріально допомагав їй не відомо. До смерті ОСОБА_72 ОСОБА_6 жила з ним на Ленінградській площі. Також показала, що ОСОБА_7 звертався до сина " ОСОБА_1 ", а ОСОБА_1 до нього -" батько".

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_14 показала, що є подругою ОСОБА_6 , вони разом працювали в школі викладачами. За час коли ОСОБА_6 була вагітною їй було відомо, що ОСОБА_6 не одружена і що батько дитини - чоловік якого вона знала ще зі студентських років. К оли ОСОБА_1 був маленький, з ОСОБА_72 бачилася рідко, коли народився син ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , її чоловіка взяли хресним батьком. ОСОБА_72 бачила на хрестинах ОСОБА_1 та коли йому виповнилося рік, бачила також на похоронах мами ОСОБА_6 . ОСОБА_72 при цьому, взяв на себе обов`язки по похоронах, телефонував та представлявся людям як чоловік ОСОБА_6 , батько ОСОБА_1. Їй відомо, що ОСОБА_72 проживав з ОСОБА_6 разом, що ОСОБА_72 батько ОСОБА_1.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 показала, що позивач ОСОБА_1 є її сином, покійного ОСОБА_7 знала ще з університету з 1987 року, вони були однокурсниками, разом товаришували, тісно спілкувалися, він приходив до неї в гості, був в неї закоханим, проте вона не сприймала його серйозно, на четвертому курсі він запропонував їй одружитися, однак вона відмовилася і вони менше почали спілкуватися. Про те, що ОСОБА_7 мав намір одружитися з ОСОБА_73 їй було відомо. В 1990 році показував паспортні дані, де була помітка про його розлучення. Після чого, в період з 1990 року по 1994 рік вони почали зустрічатися. Вона дізналась про вагітність та самостійно вирішила народжувати, що обурило ОСОБА_7 , вона 4 місяці лежала на зберіганні в лікарні. ОСОБА_7 навідував її, проте це було не часто, забирав з пологового будинку, був на хрестинах сина. На той час вона жила по АДРЕСА_5 . Нечасте відвідування її та сина ОСОБА_7 пояснював великою кількістю роботи та тим, що ночує у своєї мами. Свідок пояснила, що стосунки вони не реєстрували, оскільки вона знала, що він має намір виїхати до Канади, проте такий виїзд можливий лише з його сім`єю - ОСОБА_38 та дітьми, оскільки в країні щодо виїзду суворі правила, а для нього ця поїздка була понад усе, навіть народження дитини не вплинуло на його думку. Він оплатив її курси бухгалтерів, іноді приносив продукти, допомагав по господарству - прибивав полиці, поміняв підлогу, розетки. Влітку 2007 року їй стало відомо від знайомої, що ОСОБА_7 захворів та ледве не помер, після чого вона йому зателефонувала, вони зустрілися та відновили свої відносини. На протязі 2007 року вони зустрічалися, вона показала ОСОБА_7 фото сина, у 2008 році почали жити разом, їздили до нього на дачу. ОСОБА_7 познайомив сина ОСОБА_1 з сином ОСОБА_2 , сказав, що вони брати та щоб трималися разом. ОСОБА_7 жив по АДРЕСА_6 , вона, в свою чергу, не ночувала в нього щоночі оскільки в неї була хвора мама, працювала вона до пізньої ночі. В день його смерті вона не змогла відкрити вхідні двері, оскільки вони були закриті на ланцюжок зсередини, зателефонувала ОСОБА_2 , щоб він допоміг. ОСОБА_2 повідомив її про смерть ОСОБА_7 , похованням займалась здебільшого вона, ОСОБА_2 з товаришем займався документами для поховання.

За клопотанням відповідачів, в якості свідків були допитані ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_40 показав, що він є товаришем покійного ОСОБА_7 , його дружина є рідною сестрою другої дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_5 . Мат ір позивача він вперше побачив в 2010 році, її ОСОБА_7 представив як свою однокурсницю. В подальшому декілька разів бачив її на дачі в померлого. На дачі ОСОБА_7 представив позивача як сина ОСОБА_6 , бачив його 5-6 разів за життя покійного. Зі слів померлого знає, що він ніколи не жив однією сім`єю з матір`ю позивача. Він не чув, щоб ОСОБА_1 називав його папою, він його називав або ОСОБА_72 або дядя ОСОБА_72.

Допитана у якості свідка ОСОБА_45 показала, що є першою дружиною покійного ОСОБА_7 та матір`ю їх спільних дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Пояснила, що вони жили в подружньому житті з дітьми за адресою АДРЕСА_7 з 1987 року по 1996 рік. В них були хороші сімейні стосунки, вони завжди проживали разом, чоловік нікуди не відлучався, в них була спільна мета - виїхати на постійне місце проживання всією сім`єю до Канади. Перший раз вони розлучилися формально, оскільки чоловіку потрібно було прописатися в іншу квартиру, а така можливість була за умови розлучення. Перед поїздкою до Канади вони знов зареєстрували шлюб. В 1996 році вони розлучилися з тих причин, що не знайшли спільної домовленості по квартирах. В неї спочатку були образи на чоловіка, проте згодом в них залишилися товариські стосунки. Їх спільні діти постійно спілкувалися з батьком, він їм матеріально допомагав, разом їздили на відпочинок, купував дітям речі, забирав до себе на вихідні, допомагав по навчанню, сплачував їй аліменти. З сином ОСОБА_2 в нього були дуже гарні відносини, з донькою ОСОБА_3 не дуже, вона тримала на нього образу, оскільки їй довелося доглядати за його хворою матір`ю, а покійний у свою чергу, не допомагав їй в цьому. Також від своїх дітей їй стало відомо, що ОСОБА_7 одружився вдруге та в нього народився син ОСОБА_4, проте діти гарно говорили про другу дружину, а тому вона не заперечувала проти їх спілкування. Їй особисто відомо про трьох дітей покійного - їх спільних дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та сина ОСОБА_4 від другого шлюбу, про позивача, як сина, їй нічого не відомо, про відносини з ОСОБА_6 їй стало відомо вже після смерті ОСОБА_7 .

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_42 показала, що сім`ю ОСОБА_1 знає ще з 1987 року, ОСОБА_73 привела своїх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до дитячого садка, де вона працювала, потім вони працювали в садочку вже разом, спостерігала нормальні сімейні стосунки, ОСОБА_7 був батьком своїх дітей та чоловіком своєї дружини, жили разом до розлучення вони постійно, однією сім`єю по Харківському шосе. Вона жила неподалік, вони часто зустрічалися, їздили всі разом відпочивати на дачу. ОСОБА_73 ніколи не розповідала, що чоловік їй зраджує, а вона в свою чергу, не спостерігала такого. Їй відомо, що ОСОБА_7 одружився вдруге і там народилася дитина. Також їй відомо, що після розлучення з ОСОБА_73 , в покійного з нею залишилися хороші стосунки. Про ОСОБА_6 з дитиною їй нічого не відомо.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_41 , яка є подругою першої дружини померлого, показала, що знає сім`ю ОСОБА_1 , спочатку знала ОСОБА_73 , вони приблизно в 1989 року разом працювали в дитячому садочку, а потім дізналась про її чоловіка - ОСОБА_7 , сина ОСОБА_2 та доньку ОСОБА_3 вона також знає. Їй відомо що до розлучення сім`я ОСОБА_1 жили всі разом по АДРЕСА_7 , в них були нормальні сімейні стосунки, і оскільки вона зі своїм чоловіком жили неподалік, то часто ходили один до одного в гості. ЇЇ чоловік товаришував з ОСОБА_72 , а вона спілкувалася. Про іншу дружину та маленького сина їй було відомо від ОСОБА_72 , який приходив в гості до ОСОБА_73 і розповідав. Про інших дітей ОСОБА_7 їй нічого не відомо, а ОСОБА_72 не розповідав. Вона знає лише про його дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 . Про існування ОСОБА_1 їй стало відомо після смерті ОСОБА_7 , про що їй розповіла подруга.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_44 показала, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_1, оскільки почала проживати по АДРЕСА_8 з 1987 року. В сім`ї ОСОБА_1 були чудові відносини, всі разом відпочивали, їздили на природу, можна сказати весела сім`я, ОСОБА_73 , ОСОБА_72 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були весь час разом, їй нічого не відомо про те, що ОСОБА_72 відлучався від сім`ї, їй дуже дивно було знати що вони розлучилися в 1996 році, проте і потім в них були гарні стосунки. ОСОБА_7 не кинув сім`ю, приїжджав, купував речі дітям. Їй відомо, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 допомагали йому, коли ОСОБА_7 захворів. Про ОСОБА_5 їй відомо, що в них з покійним є син, а про ще якусь жінку і дитину дізналася від ОСОБА_73 нещодавно.

Допитана в якості свідка ОСОБА_61 показала, що є подругою з інституту ОСОБА_7 , вони разом навчалися в інституті. Сім`ю ОСОБА_1, а саме ОСОБА_72, Аню, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вона знає, їй відомо, що до 1996 року вони проживали як сім`я всі разом в трьохкімнатній квартирі, мали намір сім`єю виїхати до Канади. Після їхнього розлучення, вона та її чоловік спілкувалися з ОСОБА_72 аж до його смерті, знає що в ОСОБА_72 та ОСОБА_73 залишилися дружні стосунки, до сина ОСОБА_2 ОСОБА_72 ставився дуже добре, а діти до нього, він забирав їх, купував речі їм, приймав участь у їх навчанні. Про зраду ОСОБА_7 їй нічого не відомо, вона лише знала про другу дружину ОСОБА_7

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_46 показав, що є товаришем родини, він був знайомий з ОСОБА_7 та знайомий з дітьми ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , також він є хрещеним доньки ОСОБА_3 . П ро ОСОБА_1 йому не відомо. На питання до свідка с ким проживав ОСОБА_7 за період 1990-1994 роки, свідок вказав, що весь цей час він був в шлюбних відносинах з ОСОБА_73, в 1993 році в нього було весілля і він достовірно пам`ятає, що на весілля ОСОБА_7 приходив з дружиною ОСОБА_73 . За цей період, він не чув, що у ОСОБА_1 була інша жінка, при цьому часто заходив в гості до ОСОБА_7 і по Гагаріна і по Харківському шосе , був запрошений на дні народження, урочисті події. Останні роки життя ОСОБА_7 він не часто відвідував, одного разу побачив ОСОБА_7 з чорнявим хлопчиком, на питання хто це, йому відповіли, що син ОСОБА_6 .

Як зазначалося вище, при встановленні батьківства за правилами ст. 53 КЗпШС, суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Надаючи оцінку показам свідків, колегія суддів вважає, що покази ОСОБА_6 та ОСОБА_11 не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони є близькими родичами позивача ОСОБА_1 та є зацікавленими особами у вирішенні справи на користь позивача. З цих підстав не можуть бути взяті до уваги і покази свідка ОСОБА_45 - першої дружини ОСОБА_7 та матері їх спільних дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відповідачів у даній справі, яка є зацікавлена у вирішенні справи на користь відповідачів.

Покази свідків ОСОБА_42 та ОСОБА_44 також не приймаються до уваги, оскільки не містять конкретної інформації щодо предмету доказування та вказані особи є знайомими першої родини ОСОБА_7 . У свою чергу, свідок ОСОБА_42 , яка є подругою першої дружини ОСОБА_7 показала, що про ОСОБА_6 з дитиною їй нічого не відомо, при цьому з її показів слідує, що інформацію вона отримувала від ОСОБА_45 - першої дружини покійного - своєї подруги, однак відомостей про тісне спілкування з ОСОБА_7 її покази не містять. Свідок ОСОБА_44 , яка була сусідкою сім`ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_9 показала, що про позивача та його матір дізналася від ОСОБА_73 нещодавно, при цьому з показів цього свідка не вбачається спілкування ОСОБА_44 з ОСОБА_7 , наявності між ними довірливих відносини. Таким чином, вказані свідки особисто не спілкувались із ОСОБА_7 після його розлученн з першою дружиною та не були особисто свідками тих подій, які відбувались у подальшому у його житті.

Надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_41 , яка є подругою першої дружини померлого та показам свідка ОСОБА_61 , знайомої сім`ї ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що покази вказаних свідків також не містять інформації щодо їх безпосередньго спілкування з ОСОБА_7 в період з 2007 року по день його смерті та суперечать навіть показам відповідача у справі ОСОБА_2 , який визнав, що його батько ОСОБА_7 мав стосунки з ОСОБА_6 , матір`ю позивача та з її сином, вони приїздили на дачу до батька, де періодично був і він, відпочивали, спілкувались. Пояснив, що ОСОБА_6 приймала участь у похованні батька на рівні з усіма друзями і знайомими.

У свою чергу, покази свідка ОСОБА_12 , який був близьким товаришем померлого ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтверджують визнання померлим ОСОБА_7 батьківства по відношенню до позивача ОСОБА_10 .

Так, свідок ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_7 познайомив його зі ОСОБА_1 та представив його своїм сином, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 відносився тепло, проявляв батьківське піклування. Свідок ОСОБА_13 показала, що на поминках своєї матері ОСОБА_6 представила ОСОБА_72 своїм чоловіком і батьком її сина й заперечень від ОСОБА_72 не було. ОСОБА_72 приходив, займався з сином та звертався до сина " ОСОБА_1 ", а ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_72 - батько . Свідок ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_72 бачила на хрестинах ОСОБА_1 та коли йому виповнився рік, бачила також на похоронах мами ОСОБА_6 , при цьому, він взяв на себе обов`язки по похоронах, телефонував та представлявся людям як чоловік ОСОБА_6 , батько ОСОБА_1.

Колегією суддів також враховуються покази свідка ОСОБА_46 , який був знайомий з ОСОБА_7 та показав, що останні роки життя ОСОБА_7 він не часто відвідував, проте одного разу побачив ОСОБА_7 з чорнявим хлопчиком, на питання хто це, йому відповіли, що син ОСОБА_6 . З показів вказаного свідка слідує, що він в останні роки тісно не спілкувався з ОСОБА_7 , однак все ж бачив останнього з позивачем, що підтверджує спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та спільне проведення ними часу. Спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_10 також підтверджуються показами свідка ОСОБА_40 , який показав, що бачив позивача на дачі ОСОБА_7 5-6 разів за життя покійного.

Також з наявних в матеріалах справи фотокарток вбачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в період з липня 2007 року по грудень 2010 року спільно відпочивали та проводили час, між ними вбачаються добрі взаємовідносини та тісне спілкування. На вказаних фотокартках разом з позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зображений також відповідач ОСОБА_2 , які також разом проводили час, спілкувались між собою.

Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони підтверджують факт визнання ОСОБА_7 свого батьківства по відношенню до ОСОБА_1 .

Крім того, згідно з висновком № 389 експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичної експертизи від 18 вересня 2014 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_1 складає величину не менш ніж 99,99 %. Біологічне батьківство ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 практично доведено (а. с. 240, 241 т. 1).

Статтею 53 КпШС України безпосередньо не передбачено такої підстави встановлення батьківства, як висновок молекулярно-генетичної експертизи.

Разом з тим частина третя статті 53 КпШС України та положення ЦПК України не обмежують коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Тобто, при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.

Вказане також узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі №754/3558/16-ц.

При оцінці всіх доказів в сукупності, колегією суддів враховується, що ОСОБА_7 визнавалося батьківство по відношенню до позивача ОСОБА_1 та відповідно до висновку експерта № 389 відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_68 від 18 вересня 2014 року, біологічне батьківство ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_1 складає величину не менш ніж 99,99 % і практично доведено.

Відповідачі беззаперечних доказів на спростування батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_1 в процесі розгляду справи суду не надали, в тому числі, не спростували висновок експерта про беззаперечне біологічне батьківство ОСОБА_7 по відношенню до позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про доведення факту батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_1 .

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року із змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", визначено, що суд розглядає заяви про встановлення факту визнання батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також п.п. 2.13.1. п. 2.13. та п. 2.16.4. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Оскільки вимога про встановлення факту батьківства - задоволена, то вимога про внесення змін до актового запису про народження, яка нерозривно пов`язана з основною вимогою також підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження №320 від 18.03.1993 року, складеного Харківським відділом записів актів громадянського стану м. Києва щодо ОСОБА_1 , а саме, вказати батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У свою чергу, колегія суддів вважає, що вимога про визнання за ОСОБА_1 права на спадщину за законом не підлягає задоволенню, оскільки даним судовим рішенням встановлено батьківство спадкодавця по відношенню до позивача, тому останньому, в силу Закону, належить право на спадщину й додаткового закріплення в судовому рішенні дане право не потребує.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/4 частину будинку по АДРЕСА_4 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

У даному випадку, спадкування здійснюється за законом, оскільки заповіт спадкодавець ОСОБА_7 не склав.

Частиною 1 статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та його батьки відповідно до статті 1261 цього Кодексу мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Ліаною Володимирівною заведено спадкову справу №4/2013 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

Із заявами про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку до нотаріуса звернулися діти спадкодавця, а саме: 18.04.2013 року ОСОБА_2 ; 14.06.2013 року ОСОБА_3 ; 24.07.2013 року ОСОБА_4 ; 06.09.2013 року позивач ОСОБА_1 . (а.с.2,15,25,34 т.4)

Частинами 1,2 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Даним судовим рішенням встановлено факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Разом з тим, з досліджених судом апеляційної інстанції матеріалів спадкової справи встановлено, що 02 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. вже було видано спадкоємцям ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на наступне нерухоме майно, що належало спадкодавцю, а саме: кожному зі спадкоємців на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ; кожному зі спадкоємців на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 ; кожному зі спадкоємців на 1/3 частину будинку по АДРЕСА_4 .

Крім того, 15 березня 2019 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з однієї сторони (продавці) та ОСОБА_69 , з іншої сторони (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавці передали у власність покупця, за обумовленою в договорі ціною, квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №496.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З роз`яснень, викладених у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" слідує, що відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

З огляду на те, що відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на момент розгляду даної справи та ухвалення рішення про встановлення факту, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вже було видано нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , вказане право власності зареєстровано в установленому законом порядку, а одна із отриманих у спадщину квартир уже відчуджена, колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_70 про визнання за ним права власності на 1/4 частину спадкового майна в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, оскільки спадкове майно вже розподілено нотаріусом між відповідачами у справі, яким вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом, що не визнані в судовому порядку недійсними.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, про встановлення факту, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та про зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження №320 від 18.03.1993 року, складеного Харківським відділом записів актів громадянського стану м. Києва на ОСОБА_1 , а саме, вказати батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Також згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що позов та апеляційну скаргу задоволено частково, а саме: задоволено вимогу про встановлення факту батьківства та про зобов`язання внести зміни до актового запису про народження, суд вважає, що з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_71 підлягає стягненню по 76,47 грн. судового збору з кожного за подачу позовної заяви та по 84,11 грн. - за подачу апеляційної скарги, а всього по 160,58 грн. судових витрат з кожного.

Керуючись ст. 53 КпШС України, ст.ст. 1216,1217,1223,1258,1296 ЦК України, Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гошко Віктора Івановича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відділу реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення батьківства та визнання права на спадкування за законом на нерухоме майно - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження №320 від 18.03.1993 року, складеного Харківським відділом записів актів громадянського стану м. Києва на ОСОБА_1 , а саме, вказати батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) по 160,58 грн. судового збору з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: