Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2317/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

16 вересня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управлінн юстиції у Київській області про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він з відповідачкою по справі від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Березанського міського суду Київської області від 13.02.2007 року з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищевказаного рішення у Яготинському районному відділі виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист № 2-70 від 13.02.2007 року. На даний час син проживає з позивачем та знаходиться повністю на його утриманні, навчається у 11 класі Яготинського навчально-виховного комплексу «СШ-ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3». Відповідачка незважаючи на те, що ситн проживає разом з позивачем добровільно не погодилася на припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина. При цьому відповідачка не бере участі в утриманні дитини, матеріально не забезпечує його, чим ставить позивача в скрутне матеріальне станивище, оскільки він змушений самостійно утримувати дитину та додатково сплачувати аліменти на користь матері з якою дитина не проживає.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд припинити стягнення аліментів, звільнивши його від сплати аліментів, які стягуються на підставі виконавчого листа № 2-70 від 13.02.2007 року, виданого Березанським міським судом Київської області на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від видів заробітку до досягнення дитиною повноліття та стягувати щомісячно із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньго сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від від її доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги відпримали.

В судове засідання відповідачка не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, після отримання ухвали про відкриття провадження, відзив на позовну заяву до суду не направила.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ульянов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони по справі від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-5, 7-8, 9), який навчається в Яготинському НВК «СШ-ЗОШ І-ІІІ ст. № 3» (а.с. 10-11).

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Встановлено, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 13.02.2007 року з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6, 22-75).

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпор`яджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня добровільна домовленість відповідно до ст. ст. 181, 187, 189 СК України, а у разі неможливості досягнення між батьками угоди про добровільне відрахування (сплату) одним з них аліментів, кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу платника і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 181 СК України.

В п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоводлення, оскільки місце проживання дитини змінилося, з боку відповідачки будь-яких заперечень з цього приводу не надходило та враховуючи при цьому вимоги ч.3 ст.181 СК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 258-259, 265, 268, 273, 354, 141 ЦПК України, Європейською Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 18, 179-183, 187-189, 191, 197 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управлінн юстиції у Київській області про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, задовольнити.

Припинити нарахування та стягнення аліментів, звільнивши ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця м. Яготин Київської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , від сплати аліментів, які стягуються на підставі виконавчого листа № 2-70 від 13.02.2007 року, виданого Березанським міським судом Київської області на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2 , мешканки м . Березань Київської області, аліменти на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на утримання неповнолітньго сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від від її доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 гривні 80 копійок судового збору, сплаченого позивачем по даній справі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 30 вересня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.