ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 638/8383/19

провадження № 22-ц/818/4390/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Бурлака І.В., Кругова С.С.

за участю секретаря судового засідання - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу управління юстиції у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту смерті,

з апеляційною скаргою Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в особі Сіренко Н.С., на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 червня 2019 року, ухвалене суддею Штих Т.В., в залі суду м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою.

В обґрунтування заяви посилався на те,що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка похована на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ. Документами, що підтверджують факт смерті ОСОБА_3 є довідка про смерть від 08.07.2015, свідоцтво про смерть від 08.07.2015, світлини з цвинтаря разом з могилою брата в м. Луганськ, свідоцтва про смерть брата ОСОБА_4 від 16.12.2013, показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Довідки видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території України, про що ним було отримано відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України для оформлення спадщини.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Міллерово Ростовської області Російської Федерації.

В апеляційній скарзі представник Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу управління юстиції у Харківській області просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було помилково застосував ст..317 ЦПК України, оскільки ОСОБА_3 померла в м. Міллерово Ростовської області Російської Федерації, тобто на території іншої держави, а не на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого Ленінським відділом ЗАГС м. Ворошиловград 14.04.1977.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Міллерово Ростовської області Російської Федерації, похована в м. Луганськ Луганської Народної Республіки.

Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого 08.07.2015 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 538 та довідкою про смерть №538 від 08.07.2015.

Свідоцтво про смерть було видане на тимчасово-окупованій території України в м. Луганськ Луганської Народної Республіки.

ОСОБА_1 звернувся до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції із заявою про видачу свідоцтва про смерть, однак йому було відмовлено, копія відмови міститься в матеріалах справи.

Так, відмовляючи у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, зазначив, що заявником для встановлення факту смерті ОСОБА_3 пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у МЮУ 25.10.2006 з № 1150/13024.

За змістом частини 1 статті 4 та частини 1 статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», звернуто також увагу судів на те, що відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 257-1 ЦПК України 2004 року заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України.

За змістом частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Предметом доказування у справах даної категорії є не сама подія смерті, а її чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки.

Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначається як тимчасово окупована територія.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, зазначені в Законі України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» також визначаються як тимчасово окуповані території.

Стаття 317 ЦПК України передбачає встановлення факту смерті особи саме на тимчасово окупованій території, між тим із пояснень заявника вбачається, що ОСОБА_3 померла не на тимчасово окупованій території, а не території Російської Федерації.

Той факт, що померла ОСОБА_3 була похована на тимчасово окупованій території не надає підстав для встановлення факту в порядку статті 317 ЦПК України.

За змістом статті 315 ЦПК України встановлення юридичного факту у судовому порядку є можливим лише за відсутності іншої можливості отримати відповідні документи.

Між тим, заявник не позбавлений можливості отримати в компетентному органі іноземної держави дублікат лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та пред`явити зазначений документ із нотаріально засвідченим перекладом українською мовою до органів державної реєстрації актів цивільного стану України для здійснення держаної реєстрації смерті ОСОБА_3 .

Пунктом 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в особі Сіренко Н .С. - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 червня 2019 року - скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту смерті - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

І.В. Бурлака