Справа № 463/5280/18 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/554/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

З участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - адвоката Якимишин О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 463/5280/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , головний державний виконавець Личаківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

Заявник (боржник) ОСОБА_4 звернулася в суд із заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-2443, виданий 04.08.2011 року Личаківським районним судом м.Львова про стягнення з неї, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 238 200 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.03.2011 року.

Заяву мотивує тим, що на виконання виконавчого листа №2-2443 виданого 04.08.2011 року Личаківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 238 200,00 грн., державним виконавцем було стягнуто з неї 111 160,00 грн., а решту суми в розмірі 127 211,00 грн. вона особисто повернула ОСОБА_3 . Зазначає, що 03.04.2013 року ОСОБА_3 подала державному виконавцю заяву про повернення виконавчого документа без виконання, у зв`язку з чим державним виконавцем 04.04.2013 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві взамін чого ОСОБА_3 повернула оригінал розписки ОСОБА_1 . У зв`язку з повним виконанням обов`язку по виконавчому листі, вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Стверджує, що в ході розгляду заяви нею доведено факт відсутності заборгованості у зв`язку з його добровільним виконанням, а тому відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України є підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Проте суд першої інстанції не взяв до уваги вказаних обставин, не дав належної оцінки тому, що оригінал боргової розписки знаходиться у боржника, а тому порушив вимоги матеріального та процесуального права. В ухвалі судом не дано правої оцінки даному факту, не відображена позиція державного виконавця, який брав участь в судовому засіданні. Просить скасувати ухвалу та прийняти нову, якою заяву задовольнити.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником стягувача ОСОБА_3 адвокатом Якимишин О.З. надано суду Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (далі Відзив).

У Відзиві зазначає, що доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи. Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 21.06.2011 року виконане ОСОБА_1 не в повній сумі. Виконавчий лист був повернений за проханням боржника, оскільки після зняття арешту ОСОБА_1 пообіцяла, що продасть майно та поверне несплачені 127 211 грн., однак арешт знятий не був і ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 21.06.2011 року Личаківським районним судом м.Львова задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 238 200 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.03.2011 року та стягнено судові витрати по справі.

На виконання зазначеного рішення судом був виписаний виконавчий лист № 2-2443 від 04.08.2011 року та надано його до ВДВС Львівського МУЮ Личаківського району.

Із змісту постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.04.2013 року вище згадане рішення суду було виконано лише частково, оскільки за заявою стягувачки ОСОБА_3 виконавчий документ було повернуто їй без виконання.

При проведенні виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості на користь ОСОБА_3 стягнуто 111 160 грн.. Залишок неповерненого боргу становить 127 211 грн.

З пояснень представника ОСОБА_3 встановлено, що у березні 2013 року боржник ОСОБА_1 пообіцяла ОСОБА_3 повернути борг добровільно, якщо вона відкличе виконавчий лист, оскільки тоді буде знято арешт з майна, яке остання зможе продати та повернути борг.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 05 квітня 2018 року боржник зазначала, що нею пропонувалося ОСОБА_3 в рахунок погашення решти боргу передати у її власність земельну ділянку, що колегія суддів розцінює, що між сторонами велися перемовини про добровільне погашення боргу. ( а.с.81-82).

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.04.2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 25 червня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 та поновлено їй строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа 2-2443/11, виданого Личаківським районним судом м.Львова 04 серпня 2011 року у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за борговою розпискою у розмірі 238 200 гривень, що еквівалентно 30 000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ на 04 березня 2011 року та 171 гривню судових витрат. (а.с.30).

Відповідно до ст.18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами, і що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення боржника ОСОБА_1 про те, що виконання судового рішення закінчено про що свідчить боргова розписка, яка є у неї на руках та передачу такої боргової розписки через неповне повернення боргу заперечує стягувач ОСОБА_3

Пояснення ОСОБА_1 заперечуються доводами її апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 05 квітня 2018 року, де вона визнає неповернений борг в сумі 111 160 грн. та пропонує взамін грошей земельну ділянку.

Окрім цього, виконавчий лист повернений за заявою стягувача ОСОБА_3 , а не за закінченням строку виконання рішення суду. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.04.2013 року прописано, що ОСОБА_3 просить повернути виконавчий документ без виконання. При здійсненні виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості стягнуто 111 160 грн.. Залишок неповерненої суми складає 127 211 грн. ( а.с. 7).

Щодо постанови колегії суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 р, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки така стосується іншого предмета спору - видачі дублікату виконавчого листа. Посилання представника боржника Бень Б. ОСОБА_6 . на мотиви зазначеної постанови, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновки суду дані на підставі пояснень сторони боржника без врахувань пояснень стягувача та без врахування постанови колегії суддів судової палати Апеляційного суду Львівської області від 25 червня 2018 року, яка набрала законної сили і у якій дано оцінку зазначеним обставинам щодо боргової розписки та підстав повернення виконавчого листа, що мало б мати преюдиційне значення при розгляді справи та ухваленні постанови 16 квітня 2019 року.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду щодо повного виконання судового рішення.

Згідно ч.2 ст. 432 ЦПК суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11 березня 2019 року у справі № 554/8230/17, провадження № 61-24542 св18.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю. Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк