Постанова

Іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 127/18204/15-ц

провадження № 61-33424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2017 року у складі судді Сичука М. М. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року у складі суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що йому на праві власності належить автомобіль «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1. Вказував, що 23 серпня 2014 року о 21 год. 50 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», державний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці по правому ряду своєї смуги в напрямку с. Якушинці Вінницького району, в районі перехрестя з об'їзною дорогою М-12 «Стрий - Знам'янка», в умовах обмеженої видимості через наявність густих зелених насаджень за узбіччям справа, не пропустивши автомобіль «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, що здійснював проїзд перехрестя на блимаючи зелене світло світлофора, здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказував, що на схемі, складеній працівниками ДАІ на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), зафіксовано, що від рівня світлофора до місця зіткнення автомобіль «Фольксваген Пассат», подолав відстань в 10,2 - 11,8 метрів не гальмуючи, а автомобіль «ВАЗ 2109» гальмував та залишив слід гальмування. Відстань від рівня світлофора для автомобіля «ВАЗ 2109» до місця зіткнення транспортних засобів становить 13,5 м. 04 жовтня 2015 року працівниками дорожньої патрульної служби Управління ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 625317 відносно ОСОБА_6, в якому було вказано, що ОСОБА_6 здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, в результаті чого зіткнувся з автомобілем «ВАЗ 2109», державний номер НОМЕР_2, який рухався на зелений сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. Проте, постановою апеляційного суду Вінницької абласті від 03 грудня 2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року скасовано, провадження у справі закрито.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 145 від 05 травня 2015 року, складеного спеціалістом-автотехніком ОСОБА_7 в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, свідчення щодо перебігу подій під час ДТП, де водій ОСОБА_6 та свідки цієї пригоди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують на те, що автомобіль «Фольксваген Пассат» під керуванням водія ОСОБА_6 закінчував проїзд перехрестя на жовте світло світлофора, можна вважати технічно спроможними. В свою чергу, свідчення водія автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_5 в частині того, що він рухався на перехрестя на дозволене зелене світло світлофора, з технічної точки зору, є не спроможними.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертих № 1502/14-21 від 19 вересня 2014 року при проведенні 02 вересня 2014 року огляду автомобіля «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, були виявлені пошкодження, перелік яких вказано в акті огляду автомобіля. Згідно цього ж висновку вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить 96 945 грн 84 коп., вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_4, як власнику автомобіля, станом на вересень 2014 року складає 37 190 грн 88 коп., витрати на висновок експерта склали 531 грн 36 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта».

Посилаючись на те, що ДТП сталася з вини ОСОБА_5, з урахуванням уточнень, просив суд стягнути з ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 197 грн 65 коп. та витрати на проведення експертиз № 145, № 2094/15-21 в сумі 1 331 грн 36 коп. та 1 228 грн 80 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн, судовий збір в розмірі 563 грн. Стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» майнову шкоду в розмірі страхового відшкодування 32 619 грн 18 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, отже відсутні підстави для його цивільно-правової відповідальності та відповідальності страхової компанії.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції вірно виходив із того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 23 серпня 2014 року автомобілю «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6, шкода завдана не з вини водія ОСОБА_5 матеріалах адміністративної та цивільної справ доказів того, що відповідач ОСОБА_5 рухався на заборонений сигнал світлофора немає та дана обставина не встановлена під час апеляційного розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення норм матеріального права судами не вірно здійснено оцінку наданих у справі доказів, зокрема, постанови апеляційного суду Вінницької області від 03 грудня 2014 року, згідної якої визначено передчасним встановлення вини ОСОБА_6 у ДТП, висновок експертного дослідження № 145 від 05 травня 2015 року та не враховано, що даний висновок містить фактичні дані, які встановлюють обставини, що мають значення для справи. Також не надано належної оцінки показам свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 Крім того, суд вибірково послався на висновок експерта № 722/16-21 від 16 червня 2016 року, без врахування всіх обставин справи. Посилаючись на висновок експертного дослідження № 4а від 25 вересня 2014 року, суд апеляційної інстанції не надав йому оцінки в сукупності з іншими експертними висновками та матеріалами справи.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» зазначило про те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки матеріалами справи не доведено вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП. Водночас чинне законодавство пов'язує можливість відшкодування шкоди у цьому випадку з наявністю вини учасника ДТП.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві ОСОБА_1

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях покладає на відповідача обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача обов'язок доведення наявності шкоди та її розмір.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суди установили, що 23 серпня 2014 року о 21 год. 50 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», державний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці по правому ряду своєї смуги в напрямку с. Якушинці Вінницького району Вінницької області, в районі перехрестя з об'їзною дорогою М-12 «Стрий - Знам'янка», зіткнувся з автомобілем «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1502/14-21 від 19 вересня 2014 року при проведенні 02 вересня 2014 року огляду автомобіля «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, були виявлені пошкодження, перелік яких вказано в акті огляду автомобіля. Згідно цього ж висновку вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 96 945 грн 84 коп., вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_4, як власнику автомобіля, станом на вересень 2014 року складає 37 190 грн 88 коп. Витрати ОСОБА_4 на проведення висновку експерта № 1502/1-21 від 19 вересня 2014 року склали 531 грн 36 коп.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 4а від 25 вересня 2014 року в ситуації, яка склалася, водій автомобіля ВАЗ 2109, державний номер 09827ВТ, ОСОБА_5 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, шляхом термінового гальмування, із зупинкою автомобіля «ВАЗ 2109» до суми руху автомобіля «ФольксвагенПассат», тобто шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України. З технічної точки зору можливість попередження зіткнення у водія автомобіля «Фольксваген Пассат» ОСОБА_6 полягала у виконанні ним вимог пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху (а. с. 20-23 адміністративної справи).

Відповідно до висновку експерта № 2094/15-21 від 21 грудня 2015 року матеріальний збиток, завданий власнику легкового автомобіля «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, 2000 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків експертизи складає 32 619 грн 18 коп.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 03 грудня 2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, визначеного статтею 38 КУпАП.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 722/16-21 від 06 червня 2016 року за результатами проведення автотехнічної експертизи для відповіді на питання необхідно визначитись з механізмом розвитку події ДТП, тобто хто з учасників пригоди розпочав рух по перехрестю на дозволяючий сигнал світлофора та при цьому мав перевагу у русі. Згідно наданих матеріалів адміністративної справи експертним шляхом визначитись на який сигнал світлофора рухався кожен з учасників даної ДТП не визнається за можливе, тому не визнається за можливе встановити механізм розвитку події ДТП і свою чергу, наявність-відсутність в учасників пригоди технічної можливості попередження даного ДТП. Враховуючи фази горіння сигналів світлофорів на даному перехресті, проведенні дослідження свідчать про можливу технічну обгрунтованість свідчень ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, щодо руху перед ДТП автомобіля «Фольксваген» на зелений мигаючий сигнал світлофора та технічну обгрунтованість свідчень ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, в тому, що автомобіль «ВАЗ 2109» перед ДТП рухався на зелений дозволяючий сигнал світлофора, а автомобіль «Фольксваген» виїхав на перехрестя на заборонний сигнал світлофора. Так як, в даному випадку експертним шляхом не визнається за можливе визначити на який сигнал світлофора рухався кожен з учасників ДТП, а оцінка свідчень учасників та очевидців пригоди виходить за межі компетенції експерта-атотехніка, дати відповідь на питання не є можливим.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2101/16-21 від 16 березня 2017 року за результатами проведення автотехнічної експертизи, при швидкості руху автомобіля Фольксваген перед ДТП 30-35 км/год., час руху даного автомобіля з моменту перетину лінії світлофорного об'єкта до зіткнення складає величину меншу, ніж мінімальний фактичний час руху автомобіля ВАЗ 2109 з моменту сприйняття водієм ОСОБА_5 ситуації, як небезпечної до зіткнення. Дані розташування свідчать про те, що: або свідчення ОСОБА_6 щодо швидкісного режиму руху його автомобіля перед ДТП, або свідчення стосовно руху його автомобіля на зелений сигнал світлофора технічно необгрунтовані, або водій автомобіля ВАЗ 2109 застосував термінове гальмування автомобіля до перетину лінії світлофорного об'єкта автомобілем Фольксваген. Відповідно до циклограми роботи світлофорних об'єктів при русі автомобіля Фольксваген на зелений мигаючий сигнал чи жовтий заборонений сигнал світлофора (свідчення ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8) автомобіль ВАЗ 2109 на перехрестя буде рухатися на заборонені червоний чи червоний з жовтим сигнал світлофора. При умові руху автомобіля ВАЗ 2109 на зелений сигнал світлофора (свідчення ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15) автомобіль Фольксваген буде рухатись на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора. Дані свідчення не позбавлені технічної спроможності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог статті 212 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши відсутність вини ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідачів обов'язку щодо відшкодуванню позивачеві шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП.

Доводи позивача про те, що постановою апеляційного суду Вінницької області від 03 грудня 2014 року було скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року про притягнення його до адміністративної відповідальності не спростовують висновків суду, оскільки статтею 1188 ЦК України передбачено, що обов'язковою умовою відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (що мало місце в даному випадку), є вина завдавача шкоди. Однак судом встановлено відсутність вини ОСОБА_5 у ДТП.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.А. Калараш

В. М. Сімоненко