Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 335/2271/16-ц

провадження № 61-23161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

представники відповідача: Бабіч Анастасія Олексіївна, Макіян Дмитро Григорович ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Рибалко Н. І. від 02 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С. від 19 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») про визнання недійсним договору іпотеки в частині застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, визнання договору іпотеки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2007 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту. Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ним і банком був укладений договір іпотеки № 0/з. 12 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу, згідно якому до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за кредитним і іпотечним договорами.

Посилаючись на те, що іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в розділі 5 договору іпотеки, не відповідає вимогам статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону від 12 травня 2006 року, просив суд на підставі статей 203, 215 ЦК України визнати його частково недійсним. Також просив суд на підставі статті 17 Закону України «Про іпотеку» визнати договір іпотеки припиненим, оскільки іпотекодержатель 28 липня 2015 року в позасудовому поряду звернув стягнення на предмет іпотеки, зареєструвавши за собою право власності на іпотечне майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що іпотечне застереження в договорі іпотеки відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», а тому підстав для визнання його недійсним не має. Зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку іпотека припиняється в силу закону, а тому вимога позивача про визнання іпотеки припиненою за судовим рішенням не підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2016 року змінено в частині правового обґрунтування підстави відмови у позові про визнання іпотеки припиненою. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що розділ 5 договору іпотеки не відповідає вимогам статей 36, 37 Закону «Про іпотеку», у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Установивши, що судовим рішенням в адміністративній справі визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на іпотечну квартиру АДРЕСА_1 , тобто фактично відновлено право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на іпотечне майно, суд виходив із того, що передбачених законом підстав для висновку про припинення договору іпотеки не має.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували всіх фактичних обставин справи; не дослідили, що іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в розділі 5 договору іпотеки, не відповідає вимогам статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку»; не врахували, що внаслідок отримання іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки договір іпотеки від 28 липня 2015 року є припиненим.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ТОВ «Кей-Колект» на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обгрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу відхилити, а судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 335/2271/16-ц з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 25 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту на суму 35 000 дол. США зі сплатою 10,5% річних на строк до 25 вересня 2028 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений договір іпотеки № 0/з, на підставі якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Розділом 5 договору іпотеки «застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» сторони передбачили, що у разі настання обставин, зазначених у пункті 4.1 договору (порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або за кредитним договором) іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому зазначає спосіб задоволення своїх вимог, що передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абзац 2 частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»), право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення.

На підставі договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним і іпотечним договорами від 25 вересня 2007 року.

У зв`язку із порушенням позичальником умов кредитного договору відповідно до пунктів 5.1.-5.4 договору іпотеки іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки, про що 28 липня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б. М. як державний реєстратор прав на нерухоме майно здійснив державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», номер запису 10573107.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Б. М. (номер запису 10573107) про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що пункт 5 договору іпотеки - застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, суперечить статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час укладення договору, якою зокрема визначалося, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути тільки договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а не застереження в іпотечному договорі.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 36 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV), у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 Закон № 898-IV, в цій же редакції, передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого відповідно до частини другої статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

За вказаних обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що передбачені законом підстави вважати невідповідність розділу 5 договору іпотеки вимогам статей 36, 37 Закону № 898-IV відсутні.

Підстави припинення іпотеки визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом, зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Підстави припинення іпотеки, передбачені статтею 17 Закону № 898-IV, позивачем не доведені, тому правові підстави для визнання договору іпотеки № 0/з від 25 вересня 2007 року припиненою відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2016 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко