Справа № 308/1020/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря: Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2016 року, ухваленого суддею Данко В.Й., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (змінено найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

постановив :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Кредобанк»

(ПАТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 19 травня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 46 700 дол. США з терміном повернення до 18 травня 2028 року та зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитними коштами. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Однак, відповідач порушив умови договору та допустив прострочення щодо сплати чергових платежів по поверненню кредиту та інших платежів, тому у останнього виникла заборгованість, яка станом на 10 листопада 2015 року становила 34 609,31 дол. США.

За вказаних обставин, ПАТ «Кредобанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 609,31 дол. США, з яких: 31 275,79 дол. США - неповернута сума кредиту, 2 890,35 дол. США - прострочені відсотки, 443,17 дол. США - пеня.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 29 липня 2016 року позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 609,31 дол. США, з яких:

31 275,79 дол. США - неповернута сума кредиту, 2 890,35 дол. США - прострочені відсотки, 443,17 дол. США - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості в частині стягнення пені в сумі 443 дол. США змінено та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» 10 552 грн. 97 коп. пені та зменшено розмір загальної суми заборгованості в іноземній валюті, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» підлягає стягненню з Беци ПАТ «Кредобанк» з 34 609,31 дол. США до 34 166,31 дол. США. Скасовано зазначене рішення міськрайонного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 12 414 грн та віднесено зазначену суму судового збору за рахунок держави. ПАТ «Кредобанк» повернуто сплачений ним судовий збір згідно платіжного доручення від 31 серпня 2015 року в сумі 3 654 грн, згідно платіжного доручення від 13 жовтня 2015 року в сумі 6960 грн. та згідно платіжного доручення від 24 листопада 2015 року в сумі 1 810 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 31 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме: задовольнити позов в частині стягнення на користь позивача неповернутої суми кредиту, а в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: порушення зобов`язань по сплаті щомісячних платежів за кредитним договором відбулось з об`єктивних причин (важке захворювання), внаслідок якого втратив джерела доходу, а всі кошти був змушений спрямувати на лікування; судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто судовий збір. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивач, пояснення відповідача та його представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст.611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 ЦК України та ч.2. ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Матеріалами справи встановлено, що 19 травня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» (змінено найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 46 700 дол. США з терміном повернення до 18 травня 2028 року зі сплатою річних за користування кредитними коштами. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Однак, відповідач порушив умови договору та допустив прострочення щодо сплати чергових платежів по поверненню кредиту та інших платежів, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, яка станом на 10 листопада 2015 року становить 34 609,31 дол. США, з яких: 31 275,79 дол. США - неповернута сума кредиту, 2 890,35 дол. США - прострочені відсотки, 443,17 дол. США - пеня.

Правильність нарахування заборгованості неповернутої суми кредиту в розмірі 31 275, 79 доларів США відповідачем, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі не заперечується і не оспорюється, та не подано жодних доказів на його спростування, а тому заборгованість в цій частині є доведеною.

Щодо заявлених вимог банку про стягнення з відповідача 2 890,35 дол. США прострочених відсотків та 443,17 дол. США пені слід зазначити наступне.

Матеріалами справи стверджено, що 15.09.2010 року ПАТ «Кредобанк» направлено лист-вимогу Беці Ю.В. про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором (а.с.135 т.2).

Також 15.09.2010 року ПАТ «Кредобанк» подано Міжгірському районного суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 349902,41 грн., з яких: 43866,52 дол. США та 2997,20 грн. пеня на несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.

Заочним рішенням Міжгірського районного суду від 12.10.2010 року заявлений позов задоволено.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 16.12.2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» залишено без розгляду.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Отже, звернення кредитодавця про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З огляду на те, що банк, 15.09.2010 року звернувся з вимогою до позичальника про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати пені за порушення умов договору, його вимоги про стягнення процентів та пені є безпідставними і необґрунтованими.

Таким чином, Банком безпідставно пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача 2 890,35 дол. США - прострочених відсотків та 443,17 дол. США - пені, а відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача судовий збір виходячи з наступного.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Апелянт є інвалідом 1 групи, відповідно, він звільнений від сплати судового збору, відтак у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з відповідача судового збору.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта «Професійного адвокатського об`єднанням «Консенсус» Пеняк І.В. подала до суду заяву, в якій просила вийти за межі доводів апеляційної скарги, поновити строк для подачі заяви про застосування строку позовної давності та застосувати строк позовної давності.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.3. ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.ч.1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи стверджено, що відповідач ОСОБА_1 , в суді першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності не подавав, хоча брав участь в розгляді справи, в апеляційній скарзі апелянтом також не порушувалось дане питання, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для розгляду заяви про застосування строків позовної давності.

Відповідно до приписів ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 2 890, 35 дол. США - прострочених відсотків та 443,17 дол. США - пені, а також судового збору в розмірі 12414 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у заявленому позові про стягнення з відповідача 2 890,35 дол. США - прострочених відсотків та 443,17 дол. США - пені, а також судового збору в розмірі 12414 грн.- відмовити.

Крім того, представником апелянта «Професійного адвокатського об`єднанням «Консенсус» Пеняк І.В. було подано заяву про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача (апелянта) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт на підставі договору за №29 від 11.12.2018 року про надання правової допомоги, Професійному адвокатському об`єднанню «Консенсус» перерахував 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційний суд вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими ПАО «Консенсус» послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому підлягає зменшенню до 2500 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» 2890 (дві тисячі вісімсот дев`яносто ) доларів США 35 (тридцять п`ять) центів прострочених відсотків, 443 (чотириста сорок три ) доларів США 17(сімнадцять) центів нарахованої пені та судового збору в розмірі 12414 грн. скасувати.

У позові Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення 2890 (дві тисячі вісімсот дев`яносто ) доларів США 35 (тридцять п`ять) центів прострочених відсотків, 443 (чотириста сорок три) доларів США 17(сімнадцять) центів нарахованої пені відмовити.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» 31275 (тридцять одної тисячі двісті сімдесят п`ять) доларів США 79 (сімдесят дев`ять) центів неповернутої суми кредиту залишити без змін.

Стягнути з управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова,78, ідентифікаційний код 09807862, р/р НОМЕР_1 МФО 325365) сплачений судовий збір: у розмірі 3654 грн. згідно платіжного доручення №35088702 від 31 серпня 2015 року, у розмірі 6950 грн. згідно платіжного доручення №41542120 від 13 жовтня 2015 року, у розмірі 1810 грн. згідно платіжного доручення №47619808 від 24 листопада 2015 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: