КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7659/19 Головуючий у суді І інстанції Лужецька О.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ТОВ «Національна агенція стягнення», ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», ТОВ «Тайгетел Компані», приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М., в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити майбутнім відповідачам вчиняти будь-які дії (відчуження, користування, розпорядження) щодо даного об`єкту нерухомості.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику на підставі частини дев`ятої статті 153 ЦПК України.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права, та повернути справу на перегляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд не надав належної правової оцінки поданій заявником заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка відповідала вимогам ЦПК України, зокрема містила всю необхідну інформацію, а пропозиція зустрічного забезпечення не є обов`язковою для такої заяви. Суд не врахував обставини правовідносин сторін та позбавив заявника, який є особою похилого віку II групи інвалідності із незадовільним станом здоров`я, права на судовий захист, не надавши часу для усунення можливих недоліків заяви.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.

За правилом пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Повертаючи заяву про забезпечення позову заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам частин першої статті 151 ЦПК України, а саме у ній не зазначено предмет та ціну позову, забезпечити який просить заявник, а також не містить пропозиції стосовно зустрічного забезпечення.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також інші вимоги до неї визначені статтею 151 ЦПК України.

Згідно із положеннями частини першої даної статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.

При цьому порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульований статтею 153 ЦПК України, зокрема частиною 9 якої визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ТОВ «Національна агенція стягнення», ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», ТОВ «Тайгетел Компані», приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М., ОСОБА_1 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити майбутнім відповідачам вчиняти будь-які дії (відчуження, користування, розпорядження) щодо даного об`єкту нерухомості.

На обґрунтування заяви зазначив, що майбутні відповідачі вчинили проти нього та його родини протиправні дії, які він має намір оскаржувати в суді, а саме по сфальшованим документам на підставі договору купівлі-продажу № 598 від 21 вересня 2018 року черговий раз внесли зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про власника квартири АДРЕСА_1 , продали її засновнику ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» - ОСОБА_3 , зняли його з родиною з реєстрації місця проживання, фактично позбавивши єдиного житла, яке належало йому на праві приватної власності. Незважаючи на те, що заявник є особою похилого віку ІІ групи інвалідності з незадовільним станом здоров`я і з ним у помешканні проживає неповнолітній онук і хвора дружина, представники колекторських компаній здійснювали силовий штурм спірної квартири, внаслідок чого їхнє життя та житло опинилося в небезпеці. У зв`язку з цим, заявник вважав, що існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання протиправними дій та скасування записів.

Таким чином, виходячи з наведених заявником обставин, він мав намір з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів звернутися до суду з позовом, предметом якого є визнання протиправними дій відповідачів та скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно спірної квартири, що за своїм змістом є вимогами немайнового характеру, а відтак для зазначення ціни позову не було необхідності, адже ціна позову визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції формалізовано підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам частини першої статті 151 ЦПК України, не з`ясував характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, які у подальшому заявник бажає пред`явити, не звернув увагу на те, що у поданій ОСОБА_1 заяві про забезпечення позову неможливо визначити ціну позову та не вирішив питання доцільності застосування зустрічного забезпечення позову з огляду на обставини справи та положення статті 154 ЦК України.

За змістом статті 154 ЦПК України особа, що якої вжито заходів забезпечення позову не позбавлена права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Крім того, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Отже, у даному випадку відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення не є обов`язковою підставою для повернення зазначеної заяви заявнику, в іншому випадку це можна розцінювати, як формальний підхід до розгляду заяви.

Колегія суддів за системним аналізом Глави 10 Розділу І ЦПК України вважає за необхідне також зазначити, що від заявника обов`язково повинно вимагатися вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

При цьому відповідно до частин третьої, четвертої статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, достатність наданих доказів та переконливість наведеного обґрунтування не можуть бути предметом перевірки суду на стадії прийняття заяви про забезпечення доказів і підлягають дослідженню під час вирішення її по суті.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона містила достатню інформацію щодо предмета забезпечення, а саме квартири АДРЕСА_1 , як того вимагає стаття 151 ЦПК України, а тому питання щодо недостатності інформації могло бути вирішене судом шляхом виклику заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

За таких обставин вказана заява про забезпечення позову могла бути вирішена по суті без застосування наслідків, передбачених частиною дев`ятою статті 153 ЦПК України, оскільки заява не містила недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення заяви про забезпечення позову заявнику є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У прохальній частині апеляційної скарги заявник просив витребувати у приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М. копії документів, на підставі яких було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири, втім дане клопотання не може бути предметом апеляційного розгляду з огляду на те, що порушене заявником питання забезпечення позову по суті апеляційним судом не вирішується.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній