КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/7956/2019

Апеляційне провадження 22-ц/824/10988/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Іванової І.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2»

відповідачі ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , які також є законними представниками неповнолітньої ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 нарішення Солом`янськогорайонного суду м. Києва від 06 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коробенко С.В., у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які також є законними представниками неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення,

в с т а н о в и в :

у березні 2019 року ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є також законними представниками неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому просили виселити відповідачів із кімнати АДРЕСА_1 , та переселити їх до кімнати АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він є власником будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 . Даний гуртожиток побудовано у 1953 році та на даний час будівля перебуває у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватися без проведення капітального ремонту або реконструкції. Технічний стан конструкцій гуртожитку відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний).

Як власником будівлі ними прийнято рішення про проведення реконструкції будівлі та відселенням мешканців до іншого гуртожитку.

20.08.2018 прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій. Починаючи з червня 2018 року всім мешканцям гуртожитку запропоновано переселитися у відремонтовані та підготовлені для проживання кімнати в іншому гуртожитку, що також належить ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідачам неодноразово направлялися повідомлення з пропозицією переселитися до іншого гуртожитку, проте відповіді від них не надходило та останні продовжують проживати у гуртожитку, чим порушують права власника гуртожитку на мирне володіння майном, позбавляють їх можливості розпочати роботи з реконструкції будівлі, на проведення якої отримано всі дозвільні документи та фактично перекладають відповідальність за своє життя та здоров`я на посадових осіб ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Рішенням Солом`янськогорайонного суду м. Києва від 06.06.2019 позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з їх неповнолітніми дітьми з кімнати АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_3 . Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ст. 111 ЖК УРСР, відповідно до яких переселення громадян з гуртожитків допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані, або в стані непридатному для проживання людей. Рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради. Такого рішення відносно спірного гуртожитку виконавчим органом відповідної місцевої ради не приймалося та позивач фактично перебрав на себе управлінські функції територіальної громади міста Києва та порушив законодавство про місцеве самоврядування, Конституцію України та фактично узурпував владу. Крім того, відповідно до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 21 від 03.02.2009 житлові будинки визнаються непридатними для проживання коли їх фізичний знос сягає 81 відсоток. Належних доказів про те, що будівля спірного гуртожитку має фізичний знос 81 відсоток позивач не надав. Висновок щодо технічного стану будівлі, складений на замовлення позивача ОСОБА_7 не може бути належним доказом, оскільки останній не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та у технічному паспорті не міститься жодних відомостей щодо аварійності об`єкта дослідження.

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість. Зазначає, що ними подано належні та допустимі докази про те, що будинок потребує реконструкції. У технічному паспорті на будинок від 27.12.2018 в графі 21 «характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» зазначено, що процент зносу будівлі 81. Позивач є єдиним власником гуртожитку, а відтак рішення щодо проведення реконструкції будівлі приймає власник. Це підтверджено і відповіддю Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради від 19.02.2019, у якому вказано, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власник будівлі самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації. При переселені права мешканців гуртожитку не порушуються, оскільки їм надається житло в іншому гуртожитку, який також належить їм на праві власності.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа подала заяву про розгляд справи у їх відсутності та просила ухвалити рішення в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 .

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 18.09.1998 серія НОМЕР_1 ПрАТ «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 , побудованого у 1953 році.

Відповідно до акту огляду приміщення гуртожитку від 11.04.2017, проведеного відповідно до наказу ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 06.04.2017, на час обстеження будинок має значні пошкодження: вертикальні та похилі тріщини, руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок. В приміщеннях загального користування - замокання, грибок, здуття штукатурки, корозія плит і балок перекриття. При обстеженні внутрішніх приміщень також зафіксовані значні пошкодження. Значні пошкодження технічного стану будинку зафіксовані в висновку НВП «Будконструкція» від 07.09.2011.

У технічному паспорті на будинок від 27.12.2018, виготовленому ФОП ОСОБА_7 в графі 21 «Характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» зазначено, що процент зносу будинку становить 81% .

Відповідно до науково-технічного звіту з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , від 26.06.2018 в обстеженій частині будівлі наявні наступні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 - непридатні до нормальної експлуатації; 4 - аварійні.

Позивач звернувся з листом № 00116 від 24.01.2019 до виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) щодо визнання спірної будівлі аварійною.

Листом за № 056/920-3940 від 19.02.2019 Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації.

Наказом ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» № 40 від 01.06.2018 у зв`язку з незадовільним станом будівлі гуртожитку вирішено організувати повідомлення мешканців про виведення будівлі з експлуатації з 17.08.2018 та розробити комплекс заходів, пов`язаних з виведенням будівлі з експлуатації.

Наказом № 53 від 20.08.2018 вирішено вивести будівлю з експлуатації з частковим від`єднанням від комунікацій.

Департаментом з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» видано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № 18090109-Сл на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку.

За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всіх мешканців гуртожитку, в тому числі відповідачів, листами від 06.06.2018, 23.07.2018, 14.01.2018, 08.11.2018, 20.11.2018 та 04.01.2019 повідомлено про реконструкцію гуртожитку та відключення з 17.08.2018 від зовнішніх мереж електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та виведення з експлуатації. Цими ж листами відповідачам запропоновано переселитися у кімнату № 53/1 гуртожитку ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» по АДРЕСА_3 . Проте відповідачі відповіді на пропозицію звільнити приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 не надали, приміщення не звільнили.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що приміщення, у якому проживають відповідачі є аварійним та непридатним для проживання, а дії позивача по виселенню відповідачів з аварійного приміщення до іншого гуртожитку є виправданими та відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Позивач є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.09.1998 серія НОМЕР_1.

Відповідачі заперечували правомірність набуття позивачем у власність вищевказаного гуртожитку, проте будь - яких доказів на підтвердження таких заперечень не надали.

Відтак ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власник гуртожитку є належним позивачем у даній справі.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу (реквізиція).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Керуючись вимогами зазначених норм суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивач як власник гуртожитку зобов`язаний утримувати будівлю гуртожитку у належному стані, вирішувати питання про проведення капітального ремонту чи реконструкції даної будівлі.

При цьому враховуючи, що спірний гуртожиток використовується для проживання робітників та службовців на період їх роботи право власності позивача щодо розпорядження даним гуртожитком є обмеженим.

Відповідно до статті 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

За матеріалами справи встановлено, що кімната у гуртожитку була надана відповідачам в зв`язку з їх роботою у позивача.

Відповідно до записів у трудових книжках відповідачів ОСОБА_2 працювала у БУ № 8 ВАТ тресту «Київміськбуд» з 29.09.1998 по 25.02.1999 (біля 5 місяців) звільнена з роботи по переводу в СБУ № 49 ВАТ «Київводзбуд». ОСОБА_1 працював у БУ № 8 ВАТ та СБУ № 38 тресту «Киїміськбуд» з 26.03.2002 по 26.06.2009 (7 років 3 місяці) та звільнений з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників.

За вказаних обставин відповідачі не могли бути виселені без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР дана норма захищає право осіб, які звільнилися на житлове приміщення, проте не обов`язково на те житлове приміщення, яке вони займали у зв`язку з роботою. Так, у роботодавця може перебувати у власності чи оперативному віданні декілька гуртожитків за різними адресами. Саме роботодавець визначає конкретні кімнати у певному гуртожитку для проживання своїх працівників, а також конкретний гуртожиток. Це може бути пов`язано з різними факторами, у тому числі і залежати від місця знаходження будівельного майданчика, на якому працюють особи, яких заселяють у гуртожиток, враховуючи специфіку діяльності організацій, що займаються будівництвом. Так, роботодавець може надати кімнату в гуртожитку ближче до робочого місця діючому працівнику, а звільненого працівника переселити в інший гуртожиток.

Житлове законодавство не надає права особам, які заселяються обирати конкретну кімнату для проживання, чи конкретний гуртожиток.

Дана норма також надає право роботодавцю переселити осіб, які звільнені з роботи у інше житлове приміщення. Головною умовою є те, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 114 ЖК УРСР, а саме воно повинно знаходитися у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам.

Відтак ще після звільнення ОСОБА_12 з СБУ № 38 тресту «Киїміськбуд» з 26.06.2009 позивач мав право виселити його разом з членами сім`ї, надавши їм інше жиле приміщення на підставі ч. 3 ст. 132 ЖК УРСР.

А тому доводи представника апелянта про те, що відповідачі мають право вільно обирати місце проживання і тому, оскільки вони обрали місцем проживання кімнату у спірному гуртожитку, то за будь - яких обставин не можуть бути виселені з нього суперечать закону.

Стаття 33 Конституції України, яка гарантує свободу пересування та вільний вибір місця проживання, закріплює право громадян вільно обирати країну чи населений пункт для проживання. Проте дана норма не регулює питання надання житлового приміщення у гуртожитках чи жилих будинках.

Відповідно до акту огляду приміщення гуртожитку від 11.04.2017, технічного паспорту на будинок, виготовленого 27.12.2018, висновку за наслідками обстеження стану будівельних конструкцій від 07.09.2011, науково-технічного звіту з обстеження стану конструкцій та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів будівлі гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 від 26.06.2018 будівля гуртожитку має значні пошкодження: вертикальні та похилі тріщини, руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок. В приміщеннях загального користування - замокання, грибок, здуття штукатурки, корозія плит і балок перекриття. При обстеженні внутрішніх приміщень також зафіксовані значні пошкодження. Процент зносу будинку становить 81% . В обстеженій частині будівлі наявні наступні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 - непридатні до нормальної експлуатації; 4 - аварійні.

Суд першої інстанції виходячи з оцінки вищевказаних доказів в їх сукупності дійшов правильного висновку про те, що будівля, з якої позивач просить відселити мешканців є аварійною.

Будь - яких доказів на спростування документів, наданих позивачем щодо технічного стану будівлі відповідачі при розгляді справи у суді першої інстанції не надавали та про наявність таких доказів у відзиві не вказували, клопотання про проведення судової будівельно - технічної експертизи не заявляли.

Судом апеляційної інстанції, враховуючи, що справа розглядалася у спрощеному провадженні без виклику сторін, як виняток, було прийнято технічний звіт обстеження несучих конструкцій спірної будівлі, який виготовлено ФОП ОСОБА_13 після ухвалення рішення у даній справі. Згідно з даним звітом обстеження будівлі проводилося у червні - липні 2019 року. За наслідками дослідження зроблено висновок про те, що технічний стан основних несучих конструкцій може бути визначений як «задовільний» - 2 категорія, а окремих елементів: підлоги, дерев`яне заповнення перекриття, засипки тощо як «незадовільний» - 3 категорія.

Колегія суддів критично відноситься до такого звіту, оскільки при його складанні не проводилося обстеження фундаменту будівлі, зовнішніх стін, інженерних мереж, про що вказано у самому звіті. Інженерно-геологічні вишукування не проводилися і потребують окремого вивчення. У даному ж звіті зазначено, що будівля гуртожитку побудована у 1953 році і не піддавалася під час експлуатації реконструкції, істотним перебудовам, що стосуються змін несучих конструкцій. Основні несучі конструкції не підсилювалися, капітальні ремонти в будівлі не проводилися. Будівля має деформаційний шов у місці примикання одноповерхової будівлі котельної. Крім того, обстеження будівлі проводилося без участі позивача, як власника гуртожитку, без витребування необхідної технічної документації, шляхом лише візуального огляду.

Відповідно до доповідної від 26.07.2019 ТОВ «Титан-2018» будівля гуртожитку знаходиться під охороною та ФОП ОСОБА_13 не звертався до охорони та до будівлі не допускався.

Натоміть обстеження будівлі та моніторинг пошкоджень будівельних конструкцій проводилося позивачем з 2013 року, після отримання висновку, складеного ТОВ «НПП «БудКонструкція» 07.09.2011. В результаті виконаного моніторингу встановлено, що у період обстежень з травня 2013 року по березень 2017 року відбулися зміни у раніше зафіксованих і були зафіксовані нові пошкодження: порушилася цілісність гіпсових маяків під віконними отворами і стіни; з`явилися вертикальні тріщини, ділянки замокання, висоли, розморожування лицьового шару цегляної кладки; з`явилося відшарування штукатурки і руйнування цегляної кладки; здуття штукатурки горищного перекриття на ділянках сходових майданчиків; з`явилися горизонтальна і похила тріщина в перегородці 1-го поверху внаслідок просідання підлоги під перегородкою. За результатами моніторингу встановлено, що порівняно з результатами технічного стану будівельних конструкцій має місце розвиток існуючих і поява нових пошкоджень у будівельних конструкціях, у зв`язку з чим рекомендовано виконати реконструкцію будівлі з усуненням існуючих пошкоджень, оскільки їх подальший розвиток може привести до руйнування несучих будівельних конструкцій будівлі.

Згідно з ДБН 8.1.2-14:2018 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об`єктів» залежно від наслідків, які можуть бути викликані відмовою, розрізняють три категорії відповідальності конструкцій та їх елементів: A - конструкції та елементи, відмова яких може призвести до повної непридатності до експлуатації (обвалу) будівлі в цілому або значної її частини. Б - конструкції та елементи, відмова яких може призвести до ускладнення нормальної експлуатації будівлі або до відмови інших конструкцій, які не належать до категорії А. В. - конструкції, відмови яких не призводять до порушення функціонування інших конструкцій або їх елементів.

Науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів спірного гуртожитку від 26.06.2018 встановлено, що в обстеженій частині будівлі наявні наступні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 - непридатні до нормальної експлуатації; 4 - аварійні. До категорії відповідальності конструкцій - А відносяться: цегляна віконна конструкція в осях 4; цегляна кладка стін в осях 8; залізобетонні балки балконів в осях 7-7/1; залізобетонні плити балконів вздовж фасаду; верхня ділянка вентиляційної труби;ділянка перекриття (4КТС) в осях 6-7; балка перекриття між четвертим поверхом та горищем;ділянки опирання крокв на горищі.

Відповідно до листа Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» за наслідками аналізу першого звіту за результатами моніторингу, складеного ТОВ «БудКонсрукція» (2017 рік), другого науково-технічного звіту, складеного ТОВ «К.Д.К.Буд» (2018 рік) та третього звіту обстеження будівлі гуртожитку, складеного ФОП ОСОБА_13 , всі три звіти частково мають тотожну інформацію. За аналізом дефектів, наведених у звітах, у складі будівлі є елементи, стан яких характеризується як аварійний. Фізичний знос, зазначений у третьому звіті є такий, що носить ознаки суб`єктивності, оскільки відсутній розрахунок питомої ваги аварійних конструкцій у складі розрахунку загального фізичного стану будинку та фізичний знос визначено лише шляхом зовнішнього огляду. У даному листі також вказано, що відновлення конструкцій, які носять ознаки аварійності та є складовою можливого аварійного стану будівлі вцілому, має бути обгрунтоване виходячи з економічних можливостей власника будівлі. Для гарантування безпеки мешканців, відновлення аварійних конструкцій доцільно виконувати за умови повного їх відселення.

Відповідно до акту санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта № 4904-4 від 30.11.2018 спірна будівля не забезпечена гарячим водопостачанням та опаленням, а санітарно-гігієнічний стан приміщень загального користування незадовільний. Також, на першому поверсі використовуються тільки окремі адміністративно-побутові приміщення, інші приміщення не експлуатуються, в зв`язку з незадовільним санітарно-технічним станом.

Згідно вимог п. 5 п.п. 5.3.4 ДСТУ-НБ В.1.2-18:2016 експлуатація об`єкту, який має конструкції 4 категорії технічного стану, має бути зупинена до відновлення його експлуатаційної придатності або ліквідації.

Наказом ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» № 40 від 01.06.2018 у зв`язку з незадовільним станом будівлі гуртожитку вирішено організувати повідомлення мешканців про виведення будівлі з експлуатації з 17.08.2018 та розробити комплекс заходів, пов`язаних з виведенням будівлі з експлуатації.

Наказом № 53 від 20.08.2018 прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивач довів належними та допустимими доказами той факт, що будівля спірного гуртожитку є аварійною та подальше перебування у ній відповідачів створює загрозу їх життю та здоров`ю, а відтак останні мають бути відселені у інше жиле приміщення. Дії позивача направлені на створення безпечних умов проживання мешканців гуртожитку, а тому його вимоги є обґрунтованими.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що кімната у гуртожитку, яка надається позивачем не є придатною для проживання, не відповідає санітарно-технічним вимогам. Проте, всі відповідачі при розгляді справи у апеляційному провадженні підтвердили, що жодного разу не оглядали приміщення, у яке їм запропоновано переселитися. Будь - яких доказів на підтвердження своїх доводів відповідачі не надали. Відтак колегія суддів вважає, що доводи відповідачів про неналежний стан приміщення, у яке їм запропоновано переселитися ґрунтуються на припущеннях, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ж до акту загального огляду будівлі гуртожитку на АДРЕСА_3 від 11.07.2019 зазначена будівля прийнята в експлуатації у 1976 році та знаходиться у задовільному стані.

Відповідно до акту санітарно-епідеміологічного обстеження, складеного ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві від 30.07.2019 житлові кімнати у гуртожитку по АДРЕСА_3 згруповані у блоки з виходом в коридор та у своєму складі мають чотири житлові кімнати, два туалети та санвузел. На кожному поверсі розміщена загальна кухня та приміщення для сушіння білизни. Внутрішнє опорядження місць загального користування (коридори, сходові клітки) потребують проведення косметичного ремонту. Душові мають задовільний санітарно-технічний стан, будівля гуртожитку обладнана ліфтом та підключена до централізованих мереж холодного, гарячого водопостачання, каналізування, електропостачання, опалення.

Відповідно до акту обстеження кімната № 59/1, у яку запропоновано переселитися відповідачам, відповідає технічним та санітарним вимогам законодавства, перебуває у стані придатному для проживання, обладнана електропостачанням, в кімнаті виконано ремонтні роботи.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що рішення суду порушує права відповідачів, які гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка регламентує право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» та у справі «Прокопович проти Росії», оскільки предмети розгляду, у справах ЄСПЛ та у даній справі різні.

У даному спорі не ставиться питання про позбавлення відповідачів права на житло, а вирішується питання про відселення з будинку, який є аварійним, а відтак небезпечним для життя та здоров`я осіб, які в ньому проживають, у інше житлове приміщення, яке знаходитися у межах того ж населеного пункту, де проживають відповідачі, та яке відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» слід зазначити наступне.

Відповідно до преамбули Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500 -VI регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 цього Закону передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 19 цього Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

У тому числі забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, стосовно яких триває спір щодо підстав їх вселення у гуртожиток та/або підстав їх фактичного проживання у гуртожитку, - до вирішення спору в досудовому або судовому порядку відповідно до ст. 25 і 26 цього Закону.

Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 цього ж Закону рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини) з наступним затвердженням сесією цієї ради. Усім мешканцям гуртожитку, визнаного аварійним чи непридатним для проживання людей, у порядку, зазначеному частиною першою цієї статті, терміново надається інше, придатне для тимчасового проживання людей житло тим органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, на території якої розміщено такий гуртожиток.

Спір щодо правомірності вселення відповідачів у гуртожиток по АДРЕСА_1 , чи спір щодо правомірності користування жилим приміщенням у цьому гуртожитку відсутній.

За обставинами справи встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу та протягом більше ніж десяти років з часу прийняття Закону № 500 -VIу власність територіальних громад на договірних засадах не передавався та орган місцевого самоврядування не звертався з поданням про передачу йому цього гуртожитку.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 500 -VIвведено мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад (п.3).

Згідно з п. 6 цих Перехідних положень органи місцевого самоврядування зобов`язані протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом створити постійні комісії із забезпечення реалізації житлових проблем громадян та подати проекти рішення про них на затвердження місцевим радам; протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом: розробити і затвердити місцеві програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад; протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом розпочати процес прийняття у власність територіальних громад гуртожитків відповідно до цього Закону; вжити заходів щодо забезпечення фінансування реалізації цього Закону та державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Оскільки органи місцевого самоврядування не виконали обов`язків щодо прийняття у власність територіальних громад гуртожитків, позивач 24.01.2019, як власник гуртожитку у зв`язку з аварійним станом будівлі, звернувся до голови Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації з питанням додаткового визнання будинку по АДРЕСА_1 таким, що є непридатним для проживання.

На своє звернення позивач 19.02.2019 отримав відповідь від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у якій зазначалося, що позивач, як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації.

Відтак позивач вжив усіх необхідних заходів з тим, щоб виконавчий орган місцевої ради міг обстежити будівлю, перевірити документи щодо її технічного стану та прийняти рішення про те, чи є дана будівля аварійною чи ні, незважаючи на те, що гуртожиток у власність територіальної громади не передано.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що права відповідачів, які передбачені Законом № 500 -VIне порушуються їх переселенням з аварійної будівлі гуртожитку до іншого гуртожитку, який також належить на праві власності позивачу та який відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам.

Закон № 500 -VIрегулює питання передачі всіх гуртожитків, які увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації у власність територіальних громад. А тому у разі виконання цього Закону державою, відповідачі матимуть ті ж самі права щодо приватизації житлового приміщення, яким користуються і у гуртожитку по АДРЕСА_3 . Разом з тим, питання приватизації житла не входить до компетенції позивача. Як вказали відповідачі вони перебувають на квартирному обліку як такі, що потребують покращення житлових умов у виконавчому органі міської ради, відтак саме на даний орган покладено зобов`язання щодо забезпечення відповідачів житлом.

Позивач же має лише обмеження щодо неможливості виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Проте предметом даного спору є виселення відповідачів з наданням іншого жилого приміщення. Крім того, п. 3 Прикінцевих положень Закону № 500 -VI передбачено виселення з гуртожитків мешканців за рішенням суду на час дії мораторію.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ суд часто підкреслює важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовніший спосіб. Потреба змінити законодавство, не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладається на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, які впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Позивач є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 з 18.09.1998. Ввівши мораторій на виселення з гуртожитків мешканців та відчуження гуртожитків, що увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації, держава протягом більше десяти років не виконала зобов`язання щодо реалізації Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Відповідно ж до п. 3 Прикінцевих положень Закону № 500 -VIмораторій діє з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Наданими позивачем доказами підтверджено незадовільний стан будівлі (аварійний), у якому проживають відповідачі.

Відповідно до вимог ст. ст. 319, 322, 323 ЦК України, безпечна експлуатація майна покладається на власника майна.

До передачі гуртожитку у власність територіальних громад виконавчий орган відповідної місцевої ради не може прийняти рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання, оскільки за положеннями ст. 20 Закону № 500 -VIу такому разі обов`язок надання житла мешканцям гуртожитку, визнаного аварійним чи непридатним для проживання покладається на органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, на території якої розміщено такий гуртожиток.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що положення Закону № 500 -VI не можуть бути перешкодою у виселенні мешканців гуртожитку, який є непридатним для проживання до іншого гуртожитку. Суд правильно вважав, що діями відповідачів, які продовжують займати приміщення гуртожитку, будівля якого визнана непридатною для проживання та частково - аварійною, порушуються права позивача, як власника будівлі, на якого покладено обов`язок забезпечити безпечні умови проживання мешканців гуртожитку та тим самим, відповідачі покладають непомірний тягар на позивача щодо відповідальності за їх життя та здоров`я.

Доводи апелянта про те, що при переселенні у іншій гуртожиток позивач змінить умови щодо оплати за користування житлом та буде вимагати підписання договору ґрунтуються на припущеннях. Суд не може розглядати у даному провадженні спір, який ще не виник.

Крім того, відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498 користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла.

Стаття 111 ЖК УРСР розміщена у главі 2 «користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду», а тому на спірні правовідносини не поширюється. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд мав врахувати положення цієї норми суперечать закону. Оскільки предметом спору є виселення з гуртожитку з наданням іншого жилого приміщення суд правильно керувався главою 4 ЖК УРСР «користування гуртожитками».

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375, 381-383, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янськогорайонного суду м. Києва від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 17.10.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді І. В. Іванова

О. Ф. Мазурик