Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 523/5145/16-ц

провадження № 61-25264св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року у складі судді Середи І. В., та на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Черевка П. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що з вересня 2015 року по березень

2016 року ОСОБА_1 перебував із банком у трудових відносинах, працюючи на посаді водія-охоронця-інкасатора у відділенні № 55 за адресою: м. Одеса вул. Щорса, 125.

У грудні 2015 року банком було зафіксовано нестачу грошових коштів в іноземній валюті, однак причину та винну особу за данним фактом встановлено не було.

У період із грудня 2015 року до березня 2016 року з позивача на користь відповідача постійно списувалися грошові кошти із зарплатного рахунку на погашення неіснуючої кредитної заборгованості по кредитним договорам від 29 грудня 2015 року. Оскільки позивач не укладав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитних договорів, вважав, що ці кошти були списані на користь банка безпідставно.

Посилаючись на зазначене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 5 747,04 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав відсутніми правові підстави для стягнення з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» списаних із рахунку позивача грошових коштів, як таких, що були безпідставно набуті, оскільки сторони перебували у трудових відносинах, позивач ніс повну матеріальну відповідальність за збереження переданого йому майна, а тому до спірних правовідносин не можливо застосувати вимоги статті 1212 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

10 липня 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 5 747,04 грн. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили обставини, що мають значення для справи, та зробили помилкові висновки про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зокрема, суди не надали належної правової оцінки законності списання грошових коштів у розмірі 5 747,04 грн з огляду на те, що списання банком вказаної грошової суми з заробітної плати позивача за період із 29 грудня 2015 року до 23 червня 2016 року відбулося на підставі кредитних договорів № PB.EUR.WWQI6X.13082843 від 29 грудня 2015 року та № PB.USD.WWQI6X.13082897 від 29 грудня 2015 року, які не було укладено між сторонами.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 15 грудня 2015 року, який також не був укладений між сторонами.

Висновок судів про те, що спірна грошова сума обґрунтовано була стягнута банком у зв`язку з договором про повну матеріальну відповідальність працівника не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вина ОСОБА_1 у спричиненні шкоди підприємству як основна підстава такого стягнення не доведена належними і допустимими доказами.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 523/5145/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши всі аргументи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Зміст встановлених фактичних обставин справи

Судами встановлено, що 04 вересня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір № 6966396, відповідно до якого позивач прийнятий на посаду водія-інкасатора-охоронця

ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 38-42).

04 вересня 2015 року, між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність № DOG6966396, відповідно до умов якого позивач взяв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності або схоронності та зберігання переданих цінностей (а. с. 43).

Відповідно до висновку служби безпеки банку від 29 грудня 2015 року

№ ZAKL-2015/1-7243821 встановлено, що при інкасації відділення № 30

(м. Одеса, вул. Жуковського, 2) було виявлено відсутність сейф-пакета для підкріплення відділення з грошовими коштами у розмірі 7 600 доларів США та 800 Євро (а. с. 49-52).

Заступнику керівника напрямку Back-Office ГО з обліку і контролю проблемних активів ОСОБА_2 поставлено задачу нестачу грошових коштів у солідарному порядку по 2 533,34 доларів США та по 266,67 Євро розподілено на трьох інкасаторів та відкрито рахунки з дебіторської заборгованості 3552* у доларах США та 3552* в євро на водіїв-інкасаторів-охоронців співробітників Південного ГРУ ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с. 51).

Наказом від 23 березня 2016 року за порушення трудової дисципліни

ОСОБА_5 було звільнено з роботи.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 18 листопада 2016 року № 20161118РВODH57 середній дохід за період від 01 жовтня 2015 року до 29 лютого 2016 року становив 6 291,22 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з 29 грудня 2015 року до 23 червня 2016 року здійснювало примусове списання грошових коштів з рахунку позивача як погашення нестачі за фактом втрати сейф-пакету. В рахунок погашення нестачі за фактом втрати сейф-пакету з ОСОБА_1 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» списано 5 747,04 грн, що підтверджується випискою з рахунка позивача. (а. с. 33)

Відповідно до кредитної історії на ОСОБА_1 встановлено, що за договором № PB.EUR.WWQI6X.13082843 на споживчі цілі, дата видачі кредиту - 29 грудня 2015 року, поточна заборгованість станом на 14 лютого 2016 року - 94,75 Євро, строк дії кредиту - до 31 грудня 2999 року.

За договором № PB.USD.WWQI6X.13082897 на споживчі цілі від 29 грудня 2015 року, поточна заборгованість станом на 14 лютого 2016 року - 2 533,33 Доларів США, строк дії кредиту - до 31 грудня 2999 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У справі, що переглядається, встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні договори, на підставі яких банком проводилося стягнення грошових коштів упродовж з 29 грудня 2015 року до 23 червня 2016 року, укладено не було. Зазначене підтверджується клопотанням ПАТ КБ «Приватбанк» від 04 липня 2016 року, поданим до Суворовського районного суд м. Одеси, відповідно до якого банк стверджує, що між сторонами кредитні договори від 29 грудня 2015 року не укладалися.

Таким чином, банк стягував заборгованість із ОСОБА_1 із метою погашення кредитної заборгованості за правочином, який між сторонами не було укладено, що не узгоджується з вимогами законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вважав, що за фактичними обставинами справи правовідносини виникли між сторонами під час перебування у трудових відносинах на підставі договорів про повну матеріальну відповідальність та про колективну (бригадну) відповідальність, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Оскільки відсутні кредитні правочини, відповідно, відсутня правова підстава для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, за умови наявності між сторонами трудових правовідносин, стягнення з працівника коштів можливо лише з підстав передбачених цим законодавством.

Аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 у справі № 521/7197/16-ц (провадження № 61-15030св18).

Посилання судів першої та апеляційної інстанцій на трудові правовідносини між сторонами, надання судами оцінки колективному договору та договору про повну матеріальну відповідальність не має правового значення, не впливає на правильне вирішення спору по суті, оскільки не є предметом оскарження. Зазначене не позбавляє ПАТ КБ «ПриватБанк» права звернутися до суду з позовом до працівника про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству з підстав, визначених Главою ІХ КЗпП України.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не правильно визначилися з характером правовідносини, що виникли між сторонами у справі, висновки судів про відмову в задоволенні позовних вимог ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, які підлягають скасуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 820,82 грн, що складається із: 551,21 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви; 607,21 грн, сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги; 662,40 грн сплаченого судового збору за подання касаційної скарги за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 5 747,04 грн (п`ять тисяч сімсот сорок сім гривень чотири копійки).

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 820,82 грн (одна тисяча вісімсот двадцять гривень вісімдесят дві копійки).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик