Справа № 463/4939/16-ц
Провадження № 2/463/119/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:головуючого - судді Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Заставній С.Л.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача АТ «МЕГАБАНК» - Кульбій-Кухар Ю.В.

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «МЕГАБАНК», ОСОБА_2 , третьої особи: ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просила визнати частково недійсним з моменту укладення іпотечний договір, укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ВАТ «МЕГАБАНК», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 16.05.2007 за реєстровим № 2607 в частині абзацу другого пункту 1.2. Розділу 1 Предмет іпотеки «квартира, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 56,1 кв.м., реєстраційний номер 16389706, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м., приміщення ІІ, ІІІ, ІV перебувають у спільному користуванні з квартирою № 7 ( далі - предмет іпотеки - 2)» та визнати недійсним з моменту укладення договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 24.01.2008 за реєстровим № 435, про внесення змін до іпотечного договору від 16.05.2007 за реєстровим № 2607, укладеного між відповідачами ОСОБА_2 та ВАТ «МЕГАБАНК». Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015 визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 , визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , недійсним, скасовано право власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 , визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. 25.01.2007, зареєстрований в реєстрі за № 563, недійсним; скасовано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , яке вона набула згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. 25.01.2007; скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.07.2007 року №537 «Про надання дозволу на об`єднання квартири АДРЕСА_1 ; скасовано Наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 06.12.2007 № 1709Ж-Л «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 13.12.2007 № 17031146, реєстраційний номер 11761671); повернуто квартиру АДРЕСА_1 в правовий стан, в якому вказана квартира знаходилася до 16 жовтня 2006 року, відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого відділом приватизації Львівської міської адміністрації 22.07.1994 на ім`я ОСОБА_10 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 залишено без змін. Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.09.2016 відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи про перегляд Верховним Судом України рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015, рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016. Таким чином, ОСОБА_4 не набувала права власності за цивільно-правовими договорами, право власності на квартиру визнано за нею за рішенням суду в порядку спадкування, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_11 , який був спадкоємцем ОСОБА_10 за її заповітом. Таким чином, були порушені права ОСОБА_11 на спадщину після смерті його тітки ОСОБА_10 , а відтак були порушені права на спадщину ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_11 Норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не можуть бути застосовані до ОСОБА_4 , оскільки до неї не переходило право власності, вона не є спадкоємцем і правонаступником іпотекодавця, не набула статусу іпотекодавця, тому не несе обов`язків за іпотечним договором у тому обсягу та на тих умовах, що існують на предмет іпотеки. Квартира АДРЕСА_1 була надана в іпотеку поза її волею, про що вона не знала. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015 набрало чинності відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015, а строк позовної давності починається з дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позивач ОСОБА_4 дізналася про порушення свого права 28.07.2016, коли її представник отримала рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ухвалене державним реєстратором прав на нерухоме майно Ковалів К.В. Позивач подала до суду позов про визнання іпотечного договору частково недійсним 25.10.2016, а тому не пропустила строк позовної давності. При цьому представник позивача зверталася до відповідача з проханням добровільно вилучити з іпотечного договору відомості, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , однак відповідач відмовив у цьому з посиланням на рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015, що права банку як іпотекодержателя квартири зберігаються. З підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, просила позов задовольнити. При цьому немає підстав для застосування ст. 23 Закону України «Про іпотеку», оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 нею набуте не на підставі правочину, а згідно рішень суду повернуто квартиру АДРЕСА_1 в правовий стан, в якому вона знаходилася до 16.10.2006. Позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем свого чоловіка ОСОБА_11 , який не укладав договір іпотеки з відповідачами, а мав право спадкування вказаної квартири відповідно до заповіту своєї померлої тітки ОСОБА_12

Представник відповідача АТ «МЕГАБАНК» у відзиві на позов та інших заявах по суті спору проти позову заперечила з підстав того, що позивачем не доведено, що зміст правочину суперечить законодавству чи моральним засадам суспільства. Приводом для звернення позивача до суду стала неможливість зареєструвати визнане судами право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, у даній справі нею неправильно обрано спосіб захисту цивільних прав, адже права позивача порушено не AT «МЕГАБАНК», а державним реєстратором яким не зареєстровано її речове право на нерухоме майно за рішенням суду у встановленому законом порядку. Крім того, за змістом ст. 23 Закону України «Про іпотеку» на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Таким чином, наявність рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015, зміненого рішенням апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015, не є підставою для визнання договору іпотеки від 16.05.2007 недійсним. Крім того, оспорюваний договір був укладений 16.05.2007 року, а з відповідним позовом до суду позивач звернулась вже після спливу строків позовної давності, щодо застосуванні якої відповідачем зроблено відповідну заяву. При цьому рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, виселено із іпотечної квартири зареєстрованих в ній осіб. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22.10.2014 рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінено. Надано ПАТ «Мегабанк» право на отримання в державних органах довідки про склад сім`ї та прописку та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження квартири АДРЕСА_1 . Зазначені судові рішення мають преюдиційне значення для суду при вирішенні зазначеної справи, й суд не вправі їх змінювати, зокрема шляхом визнання цього ж самого договору іпотеки недійсним. З врахуванням наведеного просила відмовити в позові в повному обсязі. Крім того, просила врахувати, що у зв`язку з визнанням оскаржуваного договору, який забезпечував виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, недійсним, у відповідності до вимог п. 13 ст. 265 ЦПК України суд накладає на таке майно арешт. А тому, у випадку задоволення позовних вимог та визнання частково недійсним іпотечного договору, укладеного між ПАТ «МЕГАБАНК», та ОСОБА_2 від 16.05.2007, та визнання недійсним договору про внесення змін до вказаного іпотечного договору від 24.01.2008 року, просила накласти арешт на майно (предмет іпотеки), а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 49,4 кв.м, загальною площею 63,2 кв.м., реєстраційний номер 16389706 до виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором № 69/2007 від 16.05.2007р., укладеним між ним та ПАТ «МЕГАБАНК».

У судових засіданнях представники позивача позов підтримали із аналогічних викладеним у заявах по суті спору підстав.

Представники відповідачів АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_2 у судових засіданнях проти позову заперечили з підстав зазначених у заявах по суті спору, які подані представником АТ «МЕГАБАНК».

Третя особа ОСОБА_5 в судові засідання жодного разу не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Позовна заява надійшла до суду 25.10.2016. Ухвалою суду від 10.01.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 04.06.2018 справу прийнято до провадження цим складом суду. Ухвалою суду від 03.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази були надані сторонами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 16.05.2007 між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 69/2007, відповідно до якого банк надав третій особі ОСОБА_5 кредит - відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 99000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13.5 % річних терміном на строк з 16.05.2007 до 15.05.2017. 16.05.2007 між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 як власником квартири АДРЕСА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, виселено із іпотечної квартири зареєстрованих в ній осіб. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22.10.2014 рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінено. Надано ПАТ «Мегабанк» право на отримання в державних органах довідки про склад сім`ї та прописку та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи сторони відповідача, що зазначені судові рішення мають преюдиційне значення для сторін, а тому суд не вправі вирішувати спір щодо визнання договору іпотеки недійсним є необґрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_4 , як і її попередник (спадкодавець) у спірних правовідносинах ОСОБА_11 , не були стороною кредитного договору та укладеного в його забезпечення договору іпотеки.

Вже після ухвалення зазначених судових рішень рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015 визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 , визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , недійсним; скасовано право власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 , визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. 25.01.2007, зареєстрований в реєстрі за № 563, недійсним; скасовано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , яке вона набула згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. 25.01.2007; скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.07.2007 року №537 «Про надання дозволу на об`єднання квартири АДРЕСА_1 ; скасовано Наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 06.12.2007 № 1709Ж-Л «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 13.12.2007 № 17031146, реєстраційний номер 11761671); повернуто квартиру АДРЕСА_1 в правовий стан, в якому вказана квартира знаходилася до 16 жовтня 2006 року, відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого відділом приватизації Львівської міської адміністрації 22.07.1994 на ім`я ОСОБА_10 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 залишено без змін. Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.09.2016 відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи про перегляд Верховним Судом України рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2015, рішення апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016. Зазначеними рішеннями судів встановлено, що квартира АДРЕСА_1 незаконно вибула з власності спадкодавця ОСОБА_11 , що призвело до порушення права власності його спадкоємця ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлювалося, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як встановлено судом, спірний іпотечний договір, укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ВАТ «МЕГАБАНК», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 16.05.2007 за реєстровим № 2607 в частині абзацу другого пункту 1.2. Розділу 1 Предмет іпотеки «квартира, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 56,1 кв.м., реєстраційний номер 16389706, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м., приміщення ІІ, ІІІ, ІV перебувають у спільному користуванні з квартирою № 7 (далі предмет іпотеки - 2)», та договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 24.01.2008 за реєстровим № 435, про внесення змін до іпотечного договору від 16.05.2007 за реєстровим № 2607, укладеного між відповідачами ОСОБА_2 та ВАТ «МЕГАБАНК», були укладені без відома, а тому поза волею позивача та її попередника (спадкодавця) у спірних правовідносинах ОСОБА_11 . З огляду на наведене, наявні правові підстави для визнання зазначених оспорюваних договорів недійсними.

Доводи представників відповідачів з посиланням на ст. 23 Закону України «Про іпотеку», що в порядку спадкування до позивача як набувача відповідного нерухомого майна переходить статус іпотекодавця та права й обов`язки за іпотечним договором, є безпідставними, оскільки спадкодавець ОСОБА_11 не набував статусу іпотекодавця за спірним договором іпотеки, та такий з приводу належного йому майна був укладений поза його волею. Відповідно, права та обов`язки за недійсним договором іпотеки не могли перейти від спадкодавця до позивача.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку поза волею позивача та її попередника (спадкодавця) у спірних правовідносинах ОСОБА_11 , про що вони не знали, докази протилежного у матеріалах справи відсутні, а тому доводи представників відповідачів щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними. Так само безпідставними є доводи щодо відсутності факту порушення прав позивача внаслідок укладення спірного договору іпотеки і, як наслідок, невірного обрання способу захисту цивільного права. Сам факт наявності чинного обтяження нерухомого майна в силу вимог закону обмежує реалізацію прав власника, в тому числі щодо вільного розпорядження нерухомим майном.

Також суд не вбачає підстав для накладення в порядку, передбаченому п. 13 ст. 265 ЦПК України, арешту на спірне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за заявою представника АТ «МЕГАБАНК» до виконання третьою особою ОСОБА_5 своїх зобов`язань за кредитним договором № 69/2007 від 16.05.2007р., укладеним із ПАТ «МЕГАБАНК».

При цьому суд виходить із правового висновку, сформульованого у Постанові ВСУ від 22.02.2017 у справі № 6-2705цс16, щодо дії в часі положень ч. 5 ст. 10571 ЦК України, яка за змістом аналогічна нормі п. 13 ст. 265 ЦПК України, однак була введена в дію раніше. Згідно із частиною 5 статті 10571 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. Частина п`ята статті 10571 ЦК України, яка набрала чинності з 4 листопада 2012 року, застосовується у тому випадку, коли суд визнає недійсним договір застави. Ця норма носить імперативний характер та зобов`язує суд при вирішенні питання про недійсність договору застави у випадку звернення кредитодавця з заявою накласти арешт на майно, яке було предметом застави. Частина перша статті 58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Отже, норми Закону № 5405-VI від 2 жовтня 2012 року, якими ЦК України доповнено статтею 10571, набрали чинності 4 листопада 2012 року, тобто після укладення спірного іпотечного договору, який було укладено 24 квітня 2008 року та додаткового договору до нього від 1 вересня 2009 року, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12-13, 82, 137, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 203, 215, 256, 257, 261, 1057-1 ЦК України, ст. 23 Закону України "Про іпотеку", суд, -

у х в а л и в:

Позов - задовольнити.

Визнати частково недійсним з моменту укладення іпотечний договір, укладений між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «МЕГАБАНК», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 16.05.2007 за реєстровим № 2607 в частині абзацу другого пункту 1.2. Розділу 1 Предмет іпотеки «квартира, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 43,6 кв.м., загальною площею 56,1 кв.м., реєстраційний номер 16389706, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м., приміщення ІІ, ІІІ, ІV перебувають у спільному користуванні з квартирою № 7 (далі предмет іпотеки - 2)».

Визнати недійсним з моменту укладення договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 24.01.2008 за реєстровим № 435, про внесення змін до іпотечного договору від 16.05.2007 за реєстровим № 2607, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «МЕГАБАНК».

Стягнути з ВАТ «МЕГАБАНК» на користь ОСОБА_4 551,21 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 551,21 грн. сплаченого судового збору.

Повний текст рішення суду складено і підписано 21.10.2019.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 353-355, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «МЕГАБАНК», , 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 30.

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: ОСОБА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Мармаш В.Я.