ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2019 року м. Херсон

справа № 665/3391/17

провадження №22-ц/819/305/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Пилипенко І.О. від 30 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 27 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А..

Відповідачка зареєстрована та проживає в спірній квартирі. На момент набуття нею квартири, ОСОБА_3 вже була зареєстрована в ній. Внаслідок проживання у квартирі відповідачки, чинення нею перешкод у користуванні квартирою позивачці шляхом не допуску у власну квартиру, порушення такими діями права власності останньої, ОСОБА_2 , посилаючись на норми ст.391 ЦК України, з урахуванням змін предмету позову, наданих її представником, просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 січня 2018 року позов задоволено. Суд ухвалив: усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_2 шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 січня 2018 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що набуваючи право власності на квартиру позивачка була обізнана, що відповідачка зареєстрована та проживає у спірній квартирі, іншого житла не має та є колишньою дружиною її сина, за час знаходження у фактичних шлюбних відносинах з яким придбавалася зазначена квартира. Також, посилається на те, що з матеріалів справи не вбачається, в чому вона створює перешкоди ОСОБА_2 .. Крім того, вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат позивачки доводи скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 27 лютого 2017 року позивач по справі ОСОБА_2 є власником спірної квартири на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 /а.с.6/.

Колишнім власником квартири, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.04.2006 року був ОСОБА_5 .

З 21 жовтня 2006 року по 10 вересня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі / а.с.36/.

З 15.12.2006 року по теперішній час ( станом на 17.03.2017 року) ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце її проживання станом на 17.03.2017 року є АДРЕСА_2 /а.с.11/.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано /а.с.36/.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 19.09.2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко Світлана Анатоліївна про встановлення факту спільного проживання, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним - відмовлено.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, ОСОБА_4 була членом сім`ї сина позивачки, який є колишнім власником спірної квартири та надавав згоду на вселення ОСОБА_6 до вказаної квартири, відповідачка по справі не є членом сім`ї теперішнього власника квартири ОСОБА_2 та остання не надавала згоду на її проживання у належній їй на праві власності квартири, відтак, відповідачка порушує право власності позивачки, тому обґрунтованим є висновок суду про задоволення позову.

Втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, а отже наведені доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для права користування житловим приміщенням відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень статей 156 ЖК України та 405 ЦК України, оскільки обґрунтування рішення судом здійснено з урахуванням встановлених обставин справи, норм матеріального права в тому числі статті 391 ЦК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року

Суддя І.В. Склярська