Справа №133/2213/19
Рішення

Іменем України

17 жовтня 2019 року

Козятинський міськрайсуд Вінницької області

В складі: головуючого-судді: Проця В. А.

при секретарі Гаврилюк О.Г.

розглянувши в порядку спрощеного провадження в місті Козятині справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

Встановив:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказав, що 07.07.2008 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв?язку з чим підписала заяву № б/н від 07.07.2008 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак, ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, а тому, станом на 15.07.2019 року загальна заборгованість за кредитом, складає 15369,76 грн., з яких: 5018, 67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3349, 72 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5081, 38 грн. нарахована пеня за прострочене зобов?язання; 950 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. штраф (фіксована частина); 719 , 99 грн. штраф (процентна складова).

В судове засіданні сторони не викликались.

Відповідач ОСОБА_1 до дати розгляду справи відзиву на позов не подала.

Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що позивач звертаючись в суд з даним позовом вказав, що 07.07.2008 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв?язку з чим підписала заяву № б/н від 07.07.2008 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, хоча як вбачається із копії заяви на видачу кредиту, надану позивачем вона була підписана не 07.07.2008 року, 07.07.2009 року і на видачу кредитного ліміту в розмірі не 8000 гривень, як вказано в позові, а в розмірі 500 гривень під 2,5% місячних, тобто 30% річних.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження зазначених вимог, позивач надав суду наступні документи: розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.07.2008 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , хоча заборгованість відповідача по даному розрахунку розраховується з 07.07.2009 року; анкету-заяву від 07.07.2009 року;копію довідки про умови кредитування і використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем чомусь 08.07.2008 року; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку».

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 207 та 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином , якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі, однак, позивач таких доказів про наявність зобов?язання між сторонами не наддав.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начеб-то визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 07.07.2009.

Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд враховує при винесенні даного рішення. Крім того, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання.

Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.07.2008 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме, не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок, крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку чомусь заборгованість розраховується 07.07.2009 року.

Не надано підтвержуючих даних про те, на який строк надавався кредит, про термін дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримав кредит, яких саме платежів, коли саме, і в яких сумах відповідач не сплатив.

Надана суду копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 07.07.2009 року містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу на суму 8000 гривень. В Анкеті-заяві наявні відомості відомості щодо розміру бажаного кредитного ліміту за платіжною картою в сумі 500 гривень.

Згідно наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежить: кількість днів пільгового періоду кредитування, протягом якого проценти не нараховуються; базова процентна ставка за користування кредитними коштами; розмір обов`язкового щомісячного платежу; розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів; розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Не зазначений тариф обслуговування кредитною картою саме ОСОБА_1 .

Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Надані АТ КБ «Приватбанк» суду копії «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного 07.07.2009 договору. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.07.2008 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , не може слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідає вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів, не відповідають вимогам встановлених ЦПК для письмових доказів. Копія паспорта відповідача, витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не являються належними і допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам встановлених ЦПК України встановлених для письмових доказів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки даний позов задоволенню не підлягає, то суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 259, 263-268, 279 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію даного рішення направити протягом двох днів рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайсуд з дня складення судового рішення, тобто, з 17.10.2019 року.

Суддя: (підпис) Проць В.А.

Згідно оригіналу.

Суддя:

Секретар:

Дата документу 17.10.2019