Справа № 162/513/19
Провадження № 2/162/204/2019
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань Смаль Т.П.,

представника позивача Бурець Н.С. (у режимі відеоконференції),

відповідача Бурдак А.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

1.Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», «Приватбанк», Банк) звернулося до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 02 липня 2019 року.

Ухвалою від 08 липня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі. Постановлено розглянути справу 12 серпня 2019 року з повідомленням сторін.

Разом з позовом позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку.

У судове засідання 12 серпня 2019 року відповідач не з`явилася.

Ухвалою від 12 серпня 2019 року визнано обов`язковою явку сторін для надання особистих пояснень.

Справу розглянуто 19 вересня 2019 року з участю представника позивача ОСОБА_2 Станіславівни (у режимі відеоконференції), відповідача ОСОБА_1 .

2.1. Стислий виклад позиції позивача у заявах по суті справи.

АТ КБ «Приватбанк» свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної між сторонами Генеральної угоди 29 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_1 отримала у позивача 8447,57 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг(далі Договір).

При укладенні Договору сторони керувались положеннями цивільного законодавства, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач порушує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 09 червня 2019 року має заборгованість перед Банком на суму 15505,16 гривень, з яких: 4352,27 заборгованість за кредитом; 2444,19 заборгованість за процентами; 5410,26 заборгованість за пенею та комісією; 3298,44 гривень штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921 гривня, пов`язані з оплатою судового збору.

У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 526, 527, 530, 599, 634, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

2.2. Стислий виклад позиції позивача у судовому засіданні.

Представник позивача Бурець ОСОБА_3 .С. позов підтримала та пояснила наступне.

Відповідач мала прострочену кредитну заборгованість, на реструктуризацію якої 29 квітня 2013 року з відповідачем було укладено Генеральну угоду.

Сума штрафу, визначена у Генеральній угоді, становить розмір кредитної заборгованості, яку Банк погодився списати відповідачу у випадку належного виконання зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 не виконувала своїх зобов`язань за Генеральною угодою.

Зазначені у розрахунку 5410,26 гривень заборгованості за пенею та комісією становлять нараховану Банком пеню.

Подані відповідачем документи з виконавчого провадження стосуються стягнення Банком у рамках іншого кредитного договору, який укладався з ОСОБА_1

3. Стислий виклад позиції відповідача у заявах по суті справи.

Відповідач до розгляду справи по суті подала заяву про часткове визнання позову: в частині стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4352,27 гривні.

3.1. Стислий виклад позиції відповідача у судовому засіданні.

Відповідач у судовому засіданні визнала, що вона мала інший кредит у «Приватбанку», який був забезпечений іпотекою.

Банк не повідомляв їй про розмір заборгованості за Генеральною угодою. Між тим позивач розуміла, що не виконувала свої зобов`язання.

ОСОБА_1 у судовому засіданні просила звільнити її від сплати пені, адже отримує лише мінімальну пенсію та самостійно здійснює догляд за маломобільним сином-інвалідом.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з Генеральною угодою від 29 квітня 2013 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт ОСОБА_1 отримала у позивача 8447,57 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом у сумі 810 гривень. Останньою датою погашення заборгованості є 30 квітня 2014 року. У припадку прострочення погашення кредитної заборгованості Угодою передбачено сплату штрафу ОСОБА_1 у сумі 3298,44 гривень.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.11 Умов і правил, на який здійснено посилання у позовній заяві, АТ КБ «Приватбанк» має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта на погашення кредитної заборгованості.

Банком у вигляді таблиць подано розрахунок заборгованості за договором від 29 квітня 2013 року, укладеним між «Приватбанком» та ОСОБА_1 , станом на 09 червня 2019 року. Заборгованість складається: 4352,27 гривень заборгованість за кредитом; 2444,19 гривні несплачені проценти на прострочену заборгованість; 5410,26 гривень комісія; 3298,44 гривень штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди.

Позивачем також подано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку».

Відповідачем подано довідку Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 12 серпня 2019 року про наявність на примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Приватбанку» заборгованості за договором № VOM0GK00001128 від 02 листопада 2006 року.

Згідно з довідкою з Пенсійного фонду України від 12 серпня 2019 року відповідач з лютого по червень 2019 року отримувала пенсію у розмірі 1497 гривень щомісячно, з липня 2019 року розмір пенсії відповідача складає 1564 гривень.

Відповідач також подала довідку управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації про отримання державної соціальної допомоги інвалідом з дитинства І групи ОСОБА_4 у розмірі понад три тисячі гривень щомісячно.

5. Норми права, які застосував суд.

Частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 ЦК засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно зі статтею 551 ЦК предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо

6. Мотиви суду щодо позовних вимог.

У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до поданих позивачем розрахунків ОСОБА_1 дійсно порушувала свої зобов`язання.

Заборгованість за кредитом станом на 09 червня 2019 року становить 4352,27 гривень, заборгованість за процентами -- 2444,19 гривень.

Між тим, аналіз положень статті 549 ЦК вказує, що пеня і штраф і різновидами неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Отже, за одне й те саме порушення зобов`язання не можуть стягуватись одночасно.

Відповідач не погашає кредитну заборгованість, що суд розцінює як одиничне, а не множинне порушення одного і того ж зобов`язання.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що з поданого Банком розрахунку заборгованості та у позовній заяві містяться суперечності щодо правової природи сум, які позивач просить стягнути з відповідача. У розрахунку заборгованості 5410,26 гривень значиться як комісія, у позовних вимогах ця сума уже називається «заборгованістю за пенею та комісією» без конкретної вказівки про розмір пені та комісії.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК, статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяла на момент укладення сторонами Генеральної угоди, стягнення 5410,26 гривень пені та комісії з відповідача буде незаконним.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 про її матеріальний стан та догляд за сином-інвалідом, враховуючи розмір кредитної заборгованості відповідача, суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК вважає за можливе зменшити передбачений пунктом 2.2 Генеральної угоди штраф у сумі 3298,44 гривень до однієї тисячі гривень, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Таким чином, позовні вимоги Банку підлягають до часткового задоволення. З відповідача необхідно стягнути 7796,46 гривень кредитної заборгованості, з яких 4352,27 гривні заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2444,19 гривні проценти за користування кредитом, 1000 гривень штраф.

7. Питання розподілу судових витрат.

Позивач при поданні позовної заяви сплатив 1921 гривню судового збору, що становить мінімальний розмір ставки для юридичних осіб при зверненні до суду з позовом майнового характеру.

Вказані витрати відповідно до статті 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача.

У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265, 282 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором від 29 квітня 2013 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, ) 7796 (сім тисяч сімсот дев`яносто шість) гривень 46 копійок кредитної заборгованості, з яких 4352 (чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 27 копійок заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2444 (дві тисячі чотириста сорок чотири) гривні 19 копійок проценти за користування кредитом, 1000 (одна тисяча) гривень штраф.

Відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 у частині стягнення 5410 (п`яти тисяч чотириста десяти) гривень 26 копійок нарахованих позивачем пені та комісії, 2298 (двох тисяч двохсот дев`яноста восьми) гривень 44 копійок штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2019 року.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук