Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 175/3692/15-ц

провадження № 61-28474св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дніпрогазсервіспромойл» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

учасники справи:

позивач - відповідач за зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

відповідач - позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дніпрогазсервіспромойл»,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до

ОСОБА_1 з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість та збитки за договором про фінансовий лізинг від 05 червня 2012 року у загальному розмірі 858 778,61 грн.

2. Позовна заява мотивовано тим, що за умовами договору про фінансовий лізинг, укладеного 05 червня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 , ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов`язалося передати у розпорядження ОСОБА_1 об`єкт лізингу - транспортний засіб

типу «VW СС 2.0 ТSІ», 2011 року випуску, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 45 600 доларів США (не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент

9120 доларів США).

3. З лютого 2014 року ОСОБА_1 почав порушувати свої зобов`язання за договором щодо виплати лізингових платежів, виплачуючи їх з порушенням строків, погоджених в Плані відшкодування, а з березня 2014 року взагалі припинив сплачувати лізингові платежі, у зв`язку з чим, станом на 27 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 38 032,27 грн за лізинговими платежами.

4. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за договором, ТОВ «Порше Лізинг України» завдано збитків, що складаються із суми матеріальних витрат (прямі збитки) та упущеної вигоди (залишок несплачених лізингових платежів), що становить суму у розмірі 778 315,25 грн, та які підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача на підставі статті 22 ЦК України.

5. Через порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань і несплату лізингових платежів згідно виставлених і надісланих рахунків, позивачем були застосовані та відповідачем частково не сплачені штрафні санкції на суму

2 355,23 грн та нарахована пеня на суму 4 921,90 грн.

6. Крім того, на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України, відповідач має сплатити позивачу 3% річних у розмірі 1476,57 грн та

24 265,42 грн - індекс інфляції.

7. У липні 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «Порше Лізинг Україна», в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 05 червня 2012 року, укладений між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна».

8. Зустрічний позов мотивовано тим, що договір фінансового лізингу укладено сторонами без додержання вимоги щодо нотаріального посвідчення договору, тому він є нікчемним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у складі судді Реброва С. О. позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг від 05 червня 2012 року у розмірі 858 778,61 грн, яка складається з наступного: основна сума заборгованості за договором про фінансовий лізинг у розмірі 38 032,27 грн; збитки у розмірі 778 315,25 грн; штраф у розмірі 2 355,23 грн; пеня у розмірі

4 921,90 грн; 3% річних у розмірі 1476,57 грн; інфляційні втрати у розмірі 24 265,42 грн; проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 9411,97 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму судового збору в розмірі 3654 грн.

10. Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

11. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором фінансового лізингу, утворилась заборгованість, у тому числі завдано збитки, які відповідно до положень 22, 526, 536, 611, 625, 806, 1048, 1214 ЦК України, підлягають стягненню на користь позивача.

12. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору фінансового лізингу з підстав недотримання вимог щодо його нотаріального посвідчення, суд першої інстанції виходив з того, що до відносин, пов`язаних із фінансовим лізингом, не можуть бути застосовані положення, які визначають правове регулювання різновидів договору оренди, зокрема договір оренди транспортного засобу з фізичною особою, а лише їх загальні положення.Правове регулювання договору про фінансовий лізинг здійснюється ЦК України в частині, що не суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг». В даному випадку, стаття 799 ЦК України не може бути застосована у правовідносинах, пов`язаних із укладенням договору фінансового лізингу.

13. Місцевий суд прийшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспореного договору нікчемним, оскільки між сторонами не було укладено договору найму (оренди) транспортного засобу, який передбачає нотаріальне посвідчення, а договір фінансового лізингу відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» укладено у письмовій формі та згідно з вимогами частини першої статті 209 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, прямо встановлених законом або за домовленістю сторін.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

14. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» та задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1

15. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 05 червня 2012 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1

16. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму), купівлі-продажу або договору поставки. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

17. Апеляційний суд указав, що при укладені оспореного договору не було дотримано вимоги щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, що свідчить про його нікчемність, а тому такий правочин не породжує правових наслідків, окрім тих, що пов`язані із його нікчемністю, про що сторонами не заявлялось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

19. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню. Судом не враховано, що до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки. Правове регулювання договору про фінансовий лізинг здійснюється Цивільним кодексом України в частині, що не суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг». В даному випадку, стаття 799 ЦК України не може бути застосована у правовідносинах, пов`язаних із укладенням договору фінансового лізингу. Закон України «Про фінансовий лізинг» не передбачає нотаріальне посвідчення договору про фінансовий лізинг.

Доводи інших учасників справи

20. У відзиві на касаційну скаргу, представник ОСОБА_1 , заперечує проти доводів ТОВ «Порше Лізинг Україна» та просить залишити ухвалене у справі рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

21. Заперечуючи проти доводів касаційної скарги представник ОСОБА_1 послався на те, що рішення суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №161/6341/15.

22. Інші учасники справи письмових заперечень щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року поновлено товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

24. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26. У травні 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

27. Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

28. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

29. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

30. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

31. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

32. 05 червня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу, відповідно до умов якого

ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов`язалося передати у розпорядження ОСОБА_1 об`єкт лізингу - транспортний засіб типу «VW СС 2.0 ТSІ», 2011 року випуску, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплачувати кошти згідно графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину договору на загальну суму, що становить еквівалент 45 600 доларів США не враховуючи авансового платежу на суму, що становить 9 120 доларів США.

33. ОСОБА_1 , відповідно до положень пункту 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід`ємну частину договору, зобов`язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування та прийняв у користування предмет лізингу - транспортний засіб типу «VW СС 2.0 ТSІ», 2011 року випуску.

34. З лютого 2014 року ОСОБА_1 почав порушувати свої зобов`язання за Договором щодо виплати лізингових платежів, виплачуючи їх з порушенням строків, погоджених в плані відшкодування, а з березня 2014 року взагалі припинив їх сплачувати.

35. Згідно тверджень ТОВ «Порше Лізинг Україна» за ОСОБА_1 рахується заборгованість, яка станом на 27 серпня 2015 року становить

858 778,61 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

36. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

37. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуальногоправа і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

38. Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

39. За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

40. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

41. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

42. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 цього Закону).

43. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

44. При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

45. Сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення вказаного вище договору між ними.

46. Договір, умовами якого обґрунтовано позов у цій справі, є нікчемним через невідповідність його вимогам закону, а нікчемний правочин не породжує для його сторін правових наслідків, крім тих, що пов`язані з нікчемністю правочину.

47. З огляду на зазначене, у справі, яка переглядається, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості та збитків за нікчемним договором фінансового лізингу у зв`язку із недотриманням сторонами вимог чинного законодавства України щодо його нотаріального посвідчення.

48. Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17.

49. Разом з тим, визнаючи недійсним вищевказаний правочин фінансового лізингу суд апеляційної інстанції не врахував наступного.

50. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

51. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

52. У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

53. Апеляційний суд залишив поза увагою вказані роз`яснення та не звернув уваги на те, що сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення вказаного вище договору між ними, що свідчить про його нікчемність, а в судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, тому вимоги зустрічного позову про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають.

54. Водночас, з урахуванням наведених обставин, ТОВ «Порше Лізинг Україна» не позбавлено можливості захистити свої права шляхом звернення до суду з позовом в порядку, передбаченому статтею 1212 ЦК України.

55. Аналогічними правами щодо захисту права за нікчемним договором наділений і ОСОБА_1 з урахуванням правового механізму статті 216 ЦК України.

56. Колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна», оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також зводяться до необхідності переоцінки доказів, зокрема щодо наявності заборгованості за договором та завдання збитків, в переоцінку яких і встановлення на їх підставі обставин суд касаційної інстанції в силу приписів статті 400 ЦПК України вдаватись не може.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

57. Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

58. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

59. Застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема щодо визнання недійсним в судовому порядку нікчемного правочину призвело до неправильних висновків у справі щодо наявності підстав для задоволення зустрічного позову.

60. У зв`язку з наведеним, колегія суддів, на підставі статті 412 ЦПК України скасовує ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , з мотивів, наведених у мотивувальній частині постанови.

61. В частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону щодо законності та обґрунтованості судового рішення, тому в силу положень статті 410 ЦПК України залишається колегією суддів без змін.

Щодо розподілу судових витрат

62. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

63. З урахуванням наведеного та пропорційності розміру задоволених вимог, зокрема в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, який носить немайновий характер, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 661,44 грн, сплачений за подання касаційної скарги (в частині оскарження судового рішення про задоволення немайнових вимог зустрічного позову).

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

2. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня

2017 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дніпрогазсервіспромойл» про визнання недійсним договору фінансового лізингу скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення.

3. У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дніпрогазсервіспромойл» про визнання недійсним договору фінансового лізингу відмовити.

4. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 661,44 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська