Єд. унік. № 243/8245/19
Провадження № 2/243/2556/2019
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов?янської міської ради,
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
учасники справи: не з?явилися,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов?янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . В належному їй будинку зареєстрований її онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком. Батьками онука є її син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Батько онука помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим був знятий з реєстрації. З часу народження та реєстрації місця проживання онук ОСОБА_3 у належному їй будинку не проживав, а проживав разом із матір`ю за адресою її реєстрації по АДРЕСА_2 . Оскільки відповідач не проживає в належному їй житловому будинку, але з реєстраційного обліку не знявся, це обмежує її права як власника житла, вона вимушена нести додаткові витрати на утримання належного їй майна та позбавлена можливості оформити субсидію на оплату житлово - комунальних послуг. Просить суд визнати ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення заперечень не має.
3. Третя особа орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просила при винесенні рішення суду врахувати висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
4. Відповідно до ухвали судді від 26.07.2019 року прийнято до розгляду позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов?янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачу у п?ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п?ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.22).
5. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з?явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.
7. Відповідно до договору купівлі - продажу від 27.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донцької області Бочко В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2383, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила будинок АДРЕСА_1 . (а.с. 4)
8. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 180791503 від 12.09.2019 року, ОСОБА_1 є власникомбудинку АДРЕСА_1 . (а.с. 38)
9. ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.02.2010 року. (а.с. 5)
10. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області 12.10.2010 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 6)
11. Відповідно до відповіді відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради № 22-15/4597 від 16.09.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 22.10.2018 року була знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 за рішенням суду № 2-о/243/923/2018 від 18.09.2018 року, як безвісно відсутня. (а.с. 41)
12. З довідки виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 11.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , сумісно с нею за зазначеною адресою зареєстрований її онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 12)
13. З домової книги для приписки громадян вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 за заявою батька від 10.03.2010 року, батько дитини ОСОБА_4 знятий з реєстрації 27.10.2010 року. (а.с. 14-17)
14. Згідно акту № 279 від 15.07.2019 року, затвердженого керівником комітету мікрорайону «Северний» м. Слов`янська Чернявською Л.П., у присутності сусідів ОСОБА_7 , що мешкає по АДРЕСА_3 , та ОСОБА_8 , що мешкає по АДРЕСА_4 , встановлено, що ОСОБА_3 , 2010 року народження, з 11.03.2010 року і до теперішнього часу за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає. (а.с. 13)
15. Згідно висновку органу опіки та піклування Слов?янської міської ради № 29/03-1419 від 07.08.2019 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає недоцільним визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.27).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
16. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
17. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов?язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
17. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
18. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
19. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
20. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сім?ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України.
Зокрема, відповідно до положення частини другої статті 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідач є членом сім?ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім?ї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
21. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров?я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
22. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
23. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
24. При розгляді зазначеної справи Судом береться до уваги необхідність належного захисту прав малолітнього ОСОБА_3 , про визнання якого втратившого право користування житлом просить позивач.
Так, відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 частини І вищезазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
25. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об?єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об?єктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
26. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
27. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному домоволодінні більше одного року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що вона з дитиною проживає в спірному домоволодінні, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку.
28. При цьому, тривала відсутність відповідача (більше дев`яти років) свідчить про те, що вона з дитиною має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідач не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
29. Відповідно до ст. 29 ч. 3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З огляду на вищенаведене місцем проживання ОСОБА_3 повинно бути визнано місце проживання його матері.
Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Слов?янської міської ради щодо недоцільності визнання малолітнього ОСОБА_9 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки матір ОСОБА_2 у цьому будинку взагалі не проживала, а батько дитини помер, місцем проживання ОСОБА_3 повинно бути визнано місце проживання його матері. Місце проживання його батька було зареєстроване у спірному будинку, але у зв`язку зі смертю він був знятий з реєстрації. Тому суд зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог у цій частині, фактично право дитини на житло не буде порушене, адже ОСОБА_3 не мешкає за місцем реєстрації з народження та реєстрації місця проживання, а мешкає з матір`ю в іншому житловому приміщенні.
30. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
31. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
32. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 768,40 грн. судового збору, проте ним не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України, суд,
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов?янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв