ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 623/3443/16-ц

Провадження № 22-ц/818/3447/19

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток»

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року (суддя Винниченко П.П.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» про розірвання договору оренди землі, -

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «СК Восток» про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою 04.02.2016 року йому належить земельна ділянка площею 3, 8915 га, розташована на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району, кадастровий номер:06:000:0494. За життя бабуся ОСОБА_2 згідно договору оренди землі від 16 січня 2006 року надала в оренду земельну ділянку загальною площею 4.4100 га строком на 20 років - відповідачу по справі ТОВ «СК Восток». ОСОБА_1 31 березня та 7 квітня 2016 року попередив відповідача про намір самостійно використовувати належну йому на праві приватної власності земельну ділянку. Але відповідач у добровільному порядку не бажає розірвати договір.

Крім того зазначав, що на початку березня 2016 року він звернувся до відповідача з проханням виплатити йому орендну плату за користування земельною ділянкою та показати її місце знаходження. Працівники відповідача почали вимагати від нього укладення нового договору оренди землі від його імені, а потім будуть вирішувати питання про повернення боргу орендної плати, яка не виплачувалась після смерті його бабусі ОСОБА_2 з 2014 року. До теперішнього часу ОСОБА_1 не отримав орендної плати, відомостей про місцезнаходження та стан земельної ділянки не має, оскільки його не було допущено до його земельної ділянки. Ще раніше він надав відповідачу всі свої реквізити, в тому числі і номер банківського рахунку, але відповідач не розрахувався в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі від 16 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ СК «Восток» в особі голови Ровчак А.Я.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ СК «Восток» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не звертався на адресу ТОВ «СК Восток» з вимогами сплатити орендну плату та не надав платіжних реквізитів для перерахування коштів.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ СК «Восток» суд першої інстанції виходив з того, що з 2014 року по теперішній час відповідач не виплачує орендну плату за користування земельною ділянкою позивачу як власнику землі, пропонуючи укласти з ним новий договір. Отже дії відповідача є істотним порушенням умов договору оренди землі, оскільки позивач як власник майна позбавлений права на свою земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Встановлено, що 16 січня 2006 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «СК Восток» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,41 га, розташованої на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яка належала орендодавцю на праві власності, строком на 20 років.

Відповідно до пункту 9 договору оренди розрахунки за оренду землі проводяться не пізніше 01 лютого наступного року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 04 лютого 2016 року отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що складається з земельної ділянки площею 3,8915 га, кадастровий номер :06:000:0494, та земельної ділянки площею 0,5185 га, кадастровий номер :06:000:0493, розташовані на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, які належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ХР 081265, виданого Ізюмською райдержадміністрацією Харківської області 29.12.2002 року. Загальна площа земельних ділянок складає 4,41 га та відповідає площі, переданій в оренду ТОВ «СК Восток».

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до пункту 30 договору оренди землі, його дія припиняється шляхом розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, за взаємною згодою сторін.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідач не сплачує орендну плату з 2014 року.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів на спростування твердження позивача про несплату орендної плати, таких доказів відповідачем не було надано і під час апеляційного розгляду справи.

Сам факт порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких умов той факт, що відповідач після звернення позивача до суду сплатив суму заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року №6-1449цс17, та з усталеною практикою Верховного Суду викладеною, зокрема, у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 383/708/16-ц.

Також позивач як на підставу позовних вимог про розірвання договору оренди посилався на пункт 31 цього договору, відповідно до якого розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за два місяці до закінчення польових робіт, але не пізніше 01 листопада поточного року.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У матеріалах справи є заява позивача від 15 березня 2016 року надіслана на адресу відповідача про те, що він не має наміру оформлювати договір оренди на новий строк, просив не проводити жодних сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці та передати йому цю землю.

У заяві від 15 березня 2016 року, яка адресована відповідачу, ОСОБА_1 вказував, що він не має наміру оформлювати договір оренди на новий строк, просив не проводити ніяких сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці та передати йому цю землю.

З відповіді TOB «СК Восток» від 13 квітня 2016 року на заяву ОСОБА_1 від 31 березня 2016 року вбачається, що станом на квітень 2016 року відсутні жодні підстави для розірвання договору оренди, товариство має право користуватися земельною ділянкою до 2026 року.

Згідно з листом ТОВ «СК Восток» від 26 квітня 2016 року на заяву ОСОБА_1 від 07 квітня 2016 року, зміна власника земельної ділянки не є підставою для розірвання або припинення договору оренди. Відповідач вказував, що у разі незгоди з договором оренди позивач має право звернутися до суду з відповідним позовом, а подальше листування з даного приводу вважав недоцільним.

Відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З огляду на викладені обставини справи та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише зводяться до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування судова колегія не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» - залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко