Справа № 199/4276/19
(2/199/2579/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

03.10.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля особистою приватною власністю, третя особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 вересня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, на тепер шлюб між сторонами не розірвано, проте разом не проживають з 20 квітня 2019 року.

За час перебування у шлюбі, а саме 17.04.2019 року було придбано за спільні кошти відповідно до договору купівлі - продажу ТСЦ 1242/2019/148840 автомобіль «MAZDA» модель СХ-7 2009 року випуску VIN-код НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 . Ціна цього договору склала 220 723 гривні. Через декілька днів після придбання вище вказаного автомобілю ОСОБА_3 , не ставлячи позивача до відома зібрала свої речі та на вище вказаному придбаному нами автомобілі зі всіма правовстановлюючими на нього документами поїхала жити до своєї матері ОСОБА_2 . 26.04.2019 року даний автомобіль був відчужений на користь ОСОБА_2 відповідно до договору 6530/19/001188 від 26.04.2019 року у ТСЦ МВС №1242. Ціна цього договору склала 9909,3 доларів США, що складає в перерахунку на гривню 259 642 гривні. Позивач вважає, що вище вказаний договір, купівлі-продажу автомобіля є таким, що укладений без його згоди, тому повинен бути визнаний недійсним, оскільки укладений без письмової згоди позивача та відносно майна, яке є цінним.

17 липня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач ОСОБА_6 просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки «Mazda», модель - «СХ-7», 2009 року випуску, колір - червоний, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак - НОМЕР_2 , за період: з моменту придбання - з 17 квітня 2019 року до моменту його реалізації ОСОБА_2 - 26 квітня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з позивачем. 17 квітня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено спірний договір купівлі-продажу №1242/2019/1418840 транспортного засобу мари «Mazda», модель «СХ-7», 2009 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак - НОМЕР_2 , ціна транспортного засобу становила - 220 723,00 гривень. Перереєстрацію автомобіля повністю здійснювала ОСОБА_3 , без участі ОСОБА_1 Автомобіль був придбаний за її власні кошти, а саме: гроші, які залишись від продажу автомобіля марки «Опель» за 4000 доларів США, який був придбаний 17.05.2007р. до шлюбу з ОСОБА_1 , друга частина грошей у розмірі 5 000,00 доларів США отримані від матері ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач та його представник судові вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, оскільки спірний автомобіль був придбаний в тому числі і за спільні кошти, в тому числі зарплату, яку позивач віддавав на зберігання дружині, як накопичення.

У судовому засіданні відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали, оскільки спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача ОСОБА_3 , які та мала від продажу автомобіля Опель, який належав їй на праві власності та коштів, які передала їй мати. Оскільки фактично кошти і за автомобіль Опель, і кошти, передані ОСОБА_3 , належали її матері, тому вирішили переоформити автомобіль на її імя.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством.

В силу положень ч.1 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вислухав пояснення сторін, їх представників, свідків суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 03.09.2015 року, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню. 15 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Запорізький автомобільний завод» та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № НОМЕР_5 , відповідно до умов якого останньою було придбано автомобіль марки «Opel», модель Astra OTGF69, номер кузова - НОМЕР_6 - НОМЕР_7 .

Відповідно до довіреності від 16 березня 2019 року, відповідач уповноважив ОСОБА_9 розпоряджатись (продавати, здавати в оренду тощо) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , виданого 01.04.2011 року Дніпропетровським ВРЕР-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області автомобілем марки «Opel», модель Astra OTGF69, номер кузова - НОМЕР_6 - НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_9 .

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1242/2019/14188840 від 14.04.2019 року між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_3 , остання придбала автомобіль «Mazda», модель «СХ-7», 2009 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак - НОМЕР_2 , ціна транспортного засобу становила - 220 723,00 гривень.

Відповідно до Договору комісії № 6530/19/001188 від 26 квітня 2019 року автомобіль «Mazda», модель «СХ-7», 2009 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак - НОМЕР_2 відповідачем ОСОБА_3 було передано ТОВ «Домінанта Інвест» для реалізації., який останнім 26.04.2019 року був переданий на підставі договору купівлі-продажу №6530/19/001188 у власність відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Таким чином, спірний автомобіль «Mazda», модель «СХ-7» на час його придбання сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку слід дійти висновку, що укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя і може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, взагалі не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 діяла недобросовісно.

Таким чином позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі продажу автомобіля, відчуженого без письмової згоди чоловіка є безпідставними, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому позивач не позбавлений права на відповідну компенсацію вартості відчуженого без його згоди майна.

Щодо заявлених зустрічних вимог відповідача про визнання майна особистою приватною власністю суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідач не довела суду належними, достовірними та допустимими доказами, що спірний автомобіль «Mazda» був придбаний за її особисті кошти, оскільки остання не підтвердила суду, що автомобіль «Opel» модель Astra вибув з її власності на підставі договору купівлі-продажу за 5000 доларів США. Крім того, не підтверджено належними доказами укладення між відповідачами договору дарування 5000 доларів США, при цьому суд враховує, що договір дарування валютних цінностей, на суму, яка перевищує пятидесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, що передбачено ст.719 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає, що зустрічні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203,215 ЦК України, ст.ст. 57,60,65 СК України,ст.ст.10-13,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, а також в зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля особистою приватною власністю,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя