Головуючий суду 1 інстанції - Пронька В.В.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 420/962/18
Провадження № 22-ц/810/495/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2019 року, ухваленого Новопсковським районним судом Луганської області у складі судді Проньки В.В. у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Прайм Альянс» звернулося до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №R2В від 26.12.2011року у розмірі 55686,70 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 26.12.2011року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 55755 гривень зі строком повернення до 26.12.2016 року з нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, та надав кредитні кошти у визначеному договором розмірі, про що свідчить меморіальний ордер. Відповідно до п.3.8 вказаного кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, було забезпечено заставою автомобіля марки ВАЗ 210934, 2011 року випуску.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань у останнього утворилась заборгованість у розмірі 55686,70 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту -33350,88 гривень, 5173,74 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом, та відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 17162,08 гривень станом на 21.06.2018 року.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2019 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором №R2В від 26.12.2011року у сумі 55686,70грн., яка складається з 33350,88грн. заборгованість за кредитом, 5173,74грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3409,00 грн. - три проценти річних за прострочення боргу та відсотків за кредитом станом на 21.06.2018; 13753,08 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та відсотків за користування кредитом станом на 21.06.2018. та судовий збір у розмірі 1762 гривні.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, на нього, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено правила територіальної підсудності при розгляді вказаної цивільної справи, оскільки справа підсудна не Новопсковському районному суду Луганської області, а Біловодському районному суду Луганської області, оскільки відповідно до розпорядження Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2016 року № 6/0/38-16 внесено зміни до розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14, визначивши територіальну підсудність цивільних справ, Станично Луганського районного суду Луганської області Біловодському районному суду Луганської області. Окрім того, позивач повідомив його про зміну кредитора тільки у жовтні 2018 року. Оскільки банк не здійснював свою діяльність на території Луганської області з 2014 року, він не мав можливості виконувати свої зобов`язання за договором, та не знав про зміну кредитора. Також вважає неправомірним нарахування позивачем відсотків з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, оскільки відповідно до статі 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася АТО. Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р с. Нижньотепле Станично Луганського району відноситься до цього переліку.

Від позивача у справі ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надійшов письмовий відзив на скаргу, який мотивований тим, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню в силі.

Так, відповідно до ч.2 ст. 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи. Скаржник при розгляді даної справи судом першої інстанції не заявляв про порушення правил територіальної підсудності. Окрім того, позивач вважає помилковим посилання відповідача на положення Закону України«Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки проценти, передбачені ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями або неустойкою чи пенею, а зміна кредитора здійснюється без згоди на це боржника, що передбачено ст. 516 ЦК України. Надіслання ж відповідачу рішення про зміну кредитора було неможливим, оскільки відповідач проживає на території непідконтрольній України, відомостей про іншу адресу у позивача не було.

В судовому засіданні скаржник підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, при цьому зазначив, що заявляв суду першої інстанції про порушення правил територіальної підсудності.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка у добровільному порядку не погашена, а тому підлягає стягненню з відповідача. Крім того, нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції носить компенсаційний, а не штрафний характер. За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно правової відповідальності ) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового праву та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R2В, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 55755,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 26.12.2016 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних (п. 3 Кредитного договору).

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «ВТБ Банк» передає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Факт прийняття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за Кредитним договором №R2В від 26.12.2011 року підтверджується реєстром прав вимоги № 1 до ОСОБА_1 про відступлення права вимоги №220615нв від 22.06.2015, актом приймання-передачі документації.

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019, згідно п. 1.3 якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» одержав право замість ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та не виключаючи, штрафні санкції та пені передбачені кредитним договором, включаючи кредитний договір укладений ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з Акту приймання-передачі документації боржників, що є додатком до договору факторингу.

Станом на 21.06.2018 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №R2В від 26.12.2011року у сумі 55686,70грн., яка складається з 33350,88грн. заборгованість за кредитом,5173,74грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3409,00 грн. - три проценти річних за прострочення боргу та відсотків за кредитом станом на 21.06.2018; 13753,08 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та відсотків за користування кредитом станом на 21.06.2018.

Відповідно до п. 4.6 Кредитного договору відповідач у справі взяв на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за його користування шляхом сплати суми щомісячного ануїтетного платежу, який сплачується протягом строку дії договору.

Пунктом 5.3.1 договору визначено про те, що позичальник зобов`язався сплатити комісійну винагороду, повернути банку кредит та сплатити нараховані відсотки за його користування, виконати інші зобов`язання в порядку та в строки, передбачені договором.

Відповідно до п. 9.9. Кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим договором у повному обсязі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, останній має заборгованість за кредитним договором, яка не спростована відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі підтверджених наданими позивачем розрахунками заборгованості.

Довід апеляційної скарги про те, що Банком незаконно нараховано проценти з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних в порушення вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового праву та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже проценти, передбачені ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією (неустойкою, пенею). (Правові позиції, викладені Верховним Судом України в постановах від 17.10.2011 року у справі № 6-42цс11, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11, від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12).

Не приймається до уваги і довід апеляційної скарги про те, що скаржник не був обізнаний про зміну кредитора, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих наслідків для нього. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Що стосується довіду апеляційної скарги про порушення судом правил територіальної підсудності при розгляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Розпорядження Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2016 року № 6/0/38-16 внесено зміни до розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14, визначивши територіальну підсудність цивільних справ, Станично Луганського районного суду Луганської області Біловодському районному суду Луганської області.

Позовна заява подана до Новопсковського районного суду Луганської області 22.06.2018 року. (а.с.23).

Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Доказів тому, що відповідач заявляв у суді першої інстанції про порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) матеріали справи не містять.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду і направленням справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю не має.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, оскільки суд першої інстанції вірно визначив правову природу правовідносин, що склались між сторонами спору, застосував норми матеріального права, які необхідно застосовувати в даному випадку та повно і всебічно дослідив усі обставини у справі. Підстав для скасування або зміни рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови 18 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: