Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-7346/2011

провадження № 61-32458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: повне товариство фінансова-трастова компанія «Лота-Сервіс», товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т.ЛТД»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпропетровська міська рада,

особа, яка подала апеляційну скаргу -комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т.ЛТД» та ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., від 30 травня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до повного товариства фінансова-трастова компанія «Лота-Сервіс», товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т.ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 12 січня 1998 року між нею та повним товариством фінансова-трастова компанія «Лота-Сервіс» (далі - ПТ ФТК «Лота-Сервіс»), товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т.ЛТД» (далі - ТОВ ВКФ «А.Т.ЛТД») було укладено договір підряду, відповідно до якого вона зобов'язувалась виконати роботи по будівництву комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_2, а відповідачі зобов'язувались прийняти роботу та оплатити вартість проведених робіт.

25 січня 200 року сторонами було підписано акт виконаних робіт, однак оплату вартості проведених робіт проведено не було.

Пунктом 6.5 договору підряду від 12 січня 1998 року передбачено, що у разі не оплати замовниками вартості робіт за цим договором право власності на будівлі продовольчого ринку переходить до підрядника.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_2.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 подано уточнення до позовної заяви, в якій вона посилалась на те, що між нею та ПТ ФТК «Лота-Сервіс» (власником комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1) було укладено договір оренди комплексу будівель та споруд продовольчого ринку, відповідно до якого ПТ ФТК «Лота-Сервіс» надає, а вона приймає у строкове платне користування комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпропетровської міської ради ТОВ ВКФ «А.Т. ЛТД» було надано у користування земельну ділянку під спірним об'єктом.

Відповідно до договору оренди нежитлової будівлі вартість об'єкта, що орендується становить 73 789, 83 грн.

Згідно з актом приймання-передачі комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1 від 14 січня 2013 року орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди, визначений у пункті 1.1 договору оренди, при цьому, в акті зазначено, що станом на 14 січня 2013 року об'єкт, що орендується знаходиться у стані потребуючому ремонту.

За умовами договору оренди вказаний комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, був переданий позивачу в оренду для здійснення будь-якої діяльності, що не суперечить чинному законодавству на строк один рік.

Згідно з пункту 3.4.1 договору оренди відповідачі надали позивачу право здійснити перебудову, добудову чи перепланування об'єкта, що орендується за власний рахунок з правом на повне відшкодування ними вартості таких витрат. Сторони договору, також зазначили, що ця сума не може бути більшою ніж сума, що складає 100 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 4.4 договору витрати здійснені орендарем за згодою орендодавця на ремонт чи реконструкцію (перебудову, добудову та перепланування) об'єкта, що орендується за власний рахунок, підлягають відшкодуванню орендодавцем.

Згідно із пунктом 4.5 договору сторони узгодили, що сума вартості проведених робіт орендарем з перебудови, добудови та перепланування об'єкта, що орендується за власний рахунок орендаря, і яка підлягає відшкодуванню орендодавцем не може бути більшою ніж сума, що складає 100 000, 00 грн.

За пунктом 5.3 договору сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обов'язку або ухилення від виконання такого обов'язку орендодавцем, який повинен згідно з цим договором відшкодувати орендарю вартість здійснених ним витрат на ремонтні роботи (перебудову, добудову та перепланування) об'єкта, що орендується, орендар набуває право власності на об'єкт, що орендується, на підставі статті 778 ЦК України. У цьому випадку вартість виконаних орендарем поліпшень, неможливо відокремити від об'єкта, що орендується, без заподіяння йому шкоди, зараховується орендодавцем до вартості викупу об'єкта, що орендується орендарем згідно чинного законодавства України та за умови відшкодування орендодавцю різниці в між вартістю будівлі, що складає 73 789, 83 грн та вартістю здійснених поліпшень. При цьому, така сплата має бути здійснена протягом 10 календарних днів з моменту реєстрації права власності на об'єкт оренди за орендарем.

03 вересня 2013 року позивач звернулась до відповідачів з письмовою вимогою про відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт з переобладнання орендованого об'єкта у розмірі 99 974, 82 грн, яка не була задоволена.

10 вересня 2013 року відповідачами на адресу позивача було надіслано лист, яким повідомлено, що протягом минулого місяця відбулися певні зміни у господарській діяльності відповідачів, через що останні не мають змоги відшкодувати вартість переобладнання об'єкта, що орендується, у сумі, яка складає 99 974, 82 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Башмакова Є. А., від 28 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на ринок за адресою: АДРЕСА_1, який складається з наступних приміщень: літ. А-1 торговельний комплекс, літ а1 ганок площею 100, 5 кв. м, літ. Б навіс, літ. В торговий кіоск, літ. в прибудова, літ. в1 навіс площею 63,4 кв. м, літ. Д торговий кіоск площею 12,8 кв. м, літ. Е торговий кіоск площею 4,3 кв. м, літ. Ж сарай, літ. З контора площею 8,2 кв. м, літ. Л лабораторія площею 13,5 кв. м, літ. М торговий кіоск площею 11,8 кв. м, літ. Н торговий кіоск площею 11,4 кв. м, літ. О торговий кіоск площею 19,3 кв. м, П торговий кіоск, літ. П1 торговий кіоск, літ. П2 торговий кіоск, літ. П3 торговий кіоск, літ. П4 торговий кіоск, літ. П5 торговий кіоск, літ. П6 торговий кіоск, літ. П7 торговий кіоск, літ. П8 торговий кіоск, літ. П9 торговий кіоск, літ. П10а торговий кіоск, літ. П10 торговий кіоск, літ. П11 торговий кіоск, літ. П12 торговий кіоск, літ. П13торговий кіоск, літ. П15 торговий кіоск, літ. П16 торговий кіоск, літ. П17 торговий кіоск, літ. П18 торговий кіоск, літ. П19 торговий кіоск, літ. П20 торговий кіоск, літ. П21 торговий кіоск, літ. П22 торговий кіоск, літ. П23 торговий кіоск, літ. П24 торговий кіоск, літ. П25-26 торговий кіоск, літ. П29 торговий кіоск, літ. П30 торговий кіоск, літ. П31 торговий кіоск, літ. П32 торговий кіоск, літ. П33 торговий кіоск, літ. П34 торговий кіоск, літ. П35 торговий кіоск, літ. П36 торговий кіоск, літ. П37 торговий кіоск, літ. П38 торговий кіоск, літ. Р навіс, літ. С навіс, літ. Т навіс, літ. У сторожка, літ. Ф навіс, літ. Х туалет, № 1 огорожа, цоколь, № 2 огорожа, № 3 огорожа, № 4 огорожа, № 5 огорожа, без прийняття в експлуатацію, який розташований на земельній ділянці площею 2265 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки від відповідачів жодних заперечень проти позову до суду не надано, а заявлені вимоги є обґрунтованими, то позовні вимоги підлягають до задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішення місцевого суду оскаржено у березні 2017 року комунальним підприємством «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що місцевим судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, не встановлено, чи було спірний об'єкт було прийнято в установленому чинним законодавством порядку до експлуатації, не враховано, що спірні тимчасові споруди є об'єктами самовільного будівництва, визнано право власності на спірний об'єкт (без прийняття в експлуатацію) без з'ясування питань землекористування станом на момент виникнення спірних правовідносин. Матеріали справи не містять відомостей щодо наявності чинного договору оренди земельної ділянки, а попередні договори були тимчасовими та короткостроковими. Не встановлено питання щодо поточного землекористування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний об'єкт.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У вересні 2017 року товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т.ЛТД» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У жовтні 2017 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року, або направити справу на новий судовий розгляд чи закрити провадження у справі або залишити заяву без розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційних скарг, які є ідентичними, обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з'ясовано обставини справи.

Висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованим. Апеляційним судом не було враховано, що рішення місцевого суду було оскаржено лише через чотири роки. Рішенням місцевого суду не вирішувалось питання про права та обов'язки КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, яке було створено у 2014 році. Дніпропетровська міська рада не оскаржувала рішення місцевого суду.

Апеляційна скарга КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради підписана особою, яка не має на це повноважень.

Крім того, ПТ ФТК «Лота-Сервіс» ліквідовано, що підставою для закриття провадження у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ ВКФ «А.Т.ЛТД».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За вимогами підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 2-7346/2011 (провадження № 61-32458св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

18 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до ПТ ФТК «Лота-Сервіс», ТОВ ВКФ «А.Т.ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності, за касаційними скаргами ТОВ ВКФ «А.Т.ЛТД» та ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Заперечень (відзиву) на касаційні скарги не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 14 січня 2013 року між ПТ ФТК «Лота-Сервіс», власником комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, було укладено договір оренди комплексу будівель та споруд продовольчого ринку, відповідно до якого ПТ ФТК «Лота-Сервіс» надає, а ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1.

ТОВ ВКФ «А.Т. ЛТД», відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради надано у користування земельну ділянку під спірним об'єктом.

Відповідно до пункту 1.3 договору оренди нежитлової будівлі вартість об'єкта, що орендується становить 73 789, 83 грн.

Згідно з актом приймання-передачі комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1 від 14 січня 2013 року орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди, визначений у пункті 1.1 договору оренди. При цьому в акті зазначено, що станом на 14 січня 2013 року орендований об'єкт знаходиться в стані, потребуючому ремонту, що підтверджується копією даного акту ( додається).

Відповідно до пунктів 1.2 і 2.1. договору оренди вказаний комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: АДРЕСА_1 був переданий ОСОБА_2 в оренду для здійснення будь-якої діяльності, що не суперечить чинному законодавству на строк один рік.

Згідно з пунктом 3.4.1 даного договору відповідачі надали позивачеві право здійснити перебудову, добудову чи перепланування об'єкта, що орендується за власний рахунок з правом на повне відшкодування ними вартості таких витрат. Сторони договору, також зазначили, що ця сума не може бути більшою ніж сума, що складає 100 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 4.4 договору витрати здійснені орендарем за згодою орендодавця на ремонт чи реконструкцію (перебудову, добудову та перепланування) об'єкта, що орендується за власний рахунок, підлягають відшкодуванню Орендодавцем.

За пунктом 4.5 договору сторони узгодили, що сума вартості проведених робіт орендарем з перебудови, добудови та перепланування об'єкта, що орендується за власний рахунок орендаря, і яка підлягає відшкодуванню орендодавцем не може бути більшою чим сума, що складає 100 000 грн.

Згідно з пунктом 5.3 договору сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обов'язку або ухилення від виконання такого обов'язку орендодавцем, який повинен згідно з цим договором відшкодувати орендарю вартість здійснених ним витрат на ремонтні роботи (перебудову, добудову та перепланування) об'єкта, що орендується, орендар набуває право власності на об'єкт, що орендується, на підставі статті 778 ЦК України. У цьому випадку вартість виконаних орендарем поліпшень, неможливо відокремити від об'єкта, що орендується, без заподіяння йому шкоди, зараховується орендодавцем до вартості викупу об'єкта, що орендується орендарем згідно чинного законодавства України та за умови відшкодування орендодавцю різниці між вартістю будівлі, що складає 73 789, 83 грн та вартістю здійснених поліпшень. При цьому така сплата має бути здійснена протягом 10 календарних днів з моменту реєстрації права власності на об'єкт оренди за орендарем.

03 вересня 2013 року позивач звернулася до відповідачів з письмовою вимогою про відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт з переобладнання орендованого об'єкта у сумі 99 974, 82 грн. Дана письмова вимога задоволена не була, що визнавалось сторонами справи.

10 вересня 2013 р. відповідачі надіслали позивачу лист, в якому повідомили, що протягом минулого місяця відбулися деякі зміни у господарській діяльності відповідачів, через що останні не мають змоги відшкодувати позивачу вартості переобладнання об'єкта, що орендується, у сумі, яка складає 99 974, 82 грн.

Відповідно до акту закінчення ремонтних робіт (перебудови, добудови та перепланування) об'єкта, що орендується від 03 вересня 2013 року (додається) ОСОБА_2 здійснила ремонтні роботи даного об'єкту за власний рахунок з правом на повне відшкодування орендодавцем вартості таких витрат.

ПП «Проекттехбуд» (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001029, виданий 19 грудня 2012 року) у 2013 року було проведено обслідування технічного стану будівельних конструкцій ринку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з технічним висновком основні несучі конструкції знаходяться в нормальному стані та відносяться до категорії К-1. Конструкції відповідають державним стандартам, будівельним нормам та правилам, нормативним актам пожарної безпеки та санітарному законодавству. Усі інженерні системи, які підведені к приміщенню, функціонують нормально. Можлива подальша експлуатація за функціональним призначенням.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей щодо наявності чинного договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться спірний об'єкт, а попередні договори були тимчасовими та короткостроковими (останній діяв до січня 2001 року) (а.с. 38, 39). Матеріали справи також не містять доказів щодо поточного землекористування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний об'єкт.

Із матеріалів справи вбачається, що з цим позовом ОСОБА_2 звернулась до суду у березні 2011 року, вказуючи про наявність договору підряду, який було укладено 12 січня 1998 року між нею, ПТ ФТК «Лота-Сервіс» та ТОВ ВКФ «А.Т.ЛТД».

Матеріали справи такого договору не містять.

04 березня 2011 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду на 05 квітня 2011 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

04 квітня 2011 року ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляду справи.

05 квітня 2011 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 16 травня 2011 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

13 травня 2011 року ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляду справи.

16 травня 2011 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 01 серпня 2011 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

28 липня 2011 року ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляду справи.

01 серпня 2011 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 13 жовтня 2011 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

13 жовтня 2011 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 08 грудня 2011 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

06 грудня 2011 року ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляду справи.

08 грудня 2011 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 26 січня 2012 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

24 січня 2012 року ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляду справи.

26 січня 2012 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 03 квітня 2012 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

Матеріали справи не містять відомостей про проведення судового засідання 03 квітня 2012 року та дати наступного судового засідання.

31 жовтня 2013 року судове засідання не відбулось у зв'язку з неявкою сторін. Справу відкладено на 12 листопада 2013 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

На а.с. 41-43 міститься уточнена позовна заява ОСОБА_2, яка не містить відомостей про її реєстрацію у суді.

12 листопада 2013 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 20 листопада 2013 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

20 листопада 2013 року сторони у судове засідання не з'явились. Справу відкладено на 28 листопада 2013 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання судових повісток сторонами у справі.

28 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення у справі.

Матеріали справи не містять доказів отримання вказаного судового рішення Дніпропетровською міською радою.

28 листопада 2013 року копію вказаного заочного рішення було отримано директором ПТ ФТК «Лота-Сервіс» ОСОБА_4 та директором ТОВ ВКФ «А.Т.ЛТД» ОСОБА_5, яке було посвідчено 20 грудня 2013 року, з відміткою про те, що рішення набрало законної сили 10 грудня 2013 року (а.с. 133-137, зворот).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно із статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, заявник посилався на те, що оскаржуваним рішенням, про яке стало відомо у березні 2017 року, порушуються права та інтереси територіальної громади м. Дніпро.

Апеляційний суд, встановивши відсутність недоліків поданої апеляційної скарги, її відповідність положенням статті 295 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, враховуючи наявність повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу, зважаючи на необізнаність Дніпропетровської міської ради про заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року, яким вирішено питання про права та свободи територіальної громади м. Дніпро, поновив заявнику строк на апеляційне оскарження судового рішення та відкрив апеляційне провадження у справі.

За правилами частини третьої статті 10 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов'язок по доказуванню.

Предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до положень пунктів 34, 42 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та питання затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації віднесене до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради.

Статтями 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що дозвіл на будівництво надається виконавчими органами місцевих рад (частина 1 статті 24), а дозвіл на виконання будівельних робіт -інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр таких дозволів (частина 2 статті 29).

Матеріали справи не містять доказів надання зазначених дозволів.

Перелік об'єктів благоустрою міста Дніпропетровська визначений пунктом 1.3.2 Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням від 27 листопада 2013 року Дніпровської міської ради № 44/43 (далі - Правила).

Пунктом 1.3.3. Правил, визначено, що до елементів об'єктів благоустрою віднесено прибудинкові території.

Самовільно встановлені тимчасові споруди ринку, право власності на які визнано оскаржуваним рішенням за ОСОБА_2 знаходяться на об'єкті благоустрою - території загального користування біля АДРЕСА_2. Особи, які здійснюють у цих тимчасових спорудах господарську діяльність з роздрібного продажу товарів, використовують, таким чином, елементи об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів.

Частина третя статті 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку.

Відповідно до положень частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі статтями 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

Частиною третьою статті 376 ЦК України регулюються питання визнання права власності на об'єкти самовільного будівництва. Так, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Тобто, необхідною передумовою для розгляду позовних вимог про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва за правилами частини третьої статті 376 ЦК України є наявність у особи права землекористування щодо земельної ділянки, на якій такий об'єкт розташований.

Врахувавши, що місцевим судом не встановлено, що спірний об'єкт було прийнято в установленому чинним законодавством порядку до експлуатації, взявши до уваги що спірні тимчасові споруди є об'єктами самовільного будівництва, на які за ОСОБА_2визнано право власності (без прийняття в експлуатацію), та врахувавши, що місцевим судом не з'ясовувалось питання землекористування (на якій земельній ділянці розташовано спірний об'єкт) та наявності дозволу на будівництво спірного об'єкту, а також звернувши увагу те, що наявні у матеріалах справи договори оренди земельної ділянки (на якій розташовано спірний об'єкт) були тимчасовими та короткостроковими (до січня 2001 року) і відомостей про їх пролонгацію суду не надано, апеляційний суд правильно вказав про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає принципам повноти та всебічності судового розгляду справи.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового по справі рішення, на підставі наявних доказів тат доведених обставин.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Судом апеляційної інстанції при вирішенні справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Доводи заявників про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з ліквідацією ПТ ФТК «Лота-Сервіс» (пункт 7 частини першої статті 205 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України у діючій редакції) є необґрунтованими з огляду на те, що за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПТ ФТК «Лота-Сервіс» з лютого 2015 року перебуває у стані припинення, а не ліквідовано. Доказів на підтвердження іншого суду не надано.

Крім того, відповідно до правил частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку або частково ззакриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 і 257 цього Кодексу, але якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а в процесі розгляду справи в касаційній інстанції мало місце припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення, то дані процесуальні події не можуть бути підставою для закриття провадження у справі.

Посилання заявників на те, що на даний час земельна ділянка, на якій розташовані спірні об'єкти, надана позивачу у користування у встановленому законом порядку і позивач отримав акт про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації не позбавляє права та є підставою для отримання ОСОБА_2 відповідної дозвільної документації у міській раді, але не може свідчити про незаконність рішення суду апеляційної інстанції.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т.ЛТД» та ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська