Справа № 128/149/17
Провадження № 22-ц/801/1734/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О.Б.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуСправа № 128/149/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Міхасішина І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Саєнко О.Б.

Рішення ухвалено о 14.25 в м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 23 липня 2018 року,

Встановив:

В січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02 жовтня 2009 року відповідач отримав кредит в розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року склалася заборгованість в загальній сумі 30 665,02 грн., із яких: 1429,52 грн. - заборгованість за кредитом; 23 525,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3773,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1436,43 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

В листопаді 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду уточнену позовну заяву, згідно з якою збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 жовтня 2009 року, яка склалася станом на 31 жовтня 2017 року, в загальній сумі 61 198,47 грн., із яких: 1429,52 грн. - заборгованість за кредитом; 52 105,45 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4273,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2890,40 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 січня 2018 року прийнято заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про уточнення (збільшення) позовних вимог.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України та є таким, що у незаконний спосіб звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань перед банком, що неприпустимо, та ухвалене на підставі задоволення необґрунтованих та непідтверджених заперечень відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року у прийнятті апеляційної скарги представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Литвиненко О.Л. на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року відмовлено та повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року скасовано, а справу передано на розгляд суду апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу позивача не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2009 року відповідач ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву з метою отримання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У заяві зазначено: кредитний ліміт в сумі 0,00 грн.; базова процентна ставка по кредиту 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості (а. с. 6, 107-108).

Із підписаної відповідачем заяви слідує, що він ознайомився і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно із наданим позивачем до заяви про збільшення позовних вимог розрахунку заборгованості станом на 31 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 жовтня 2009 року в загальній сумі 61 198,48 грн, із яких: 1429,52 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 52 105,45 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 4273,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією 4273,10 грн.; 3390,41 грн. - заборгованість за судовими штрафами (а. с. 73-74).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог про розмір та період заборгованості відповідача розрахунок заборгованості, який підписаний представником банку без зазначення його посади та прізвища, не є належним доказом в обґрунтування невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, оскільки зазначена в розрахунку інформація не підтверджена позивачем жодним письмовим належним, достатнім доказом, зокрема, виписками з особового рахунку відповідача, отже позивачем не спростовані належними доказами твердження відповідача, що протягом року з дня укладення договору ним повністю було виконано умови договору та повернуто банку отриману ним суму коштів.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше на встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду копію заяви від 02 жовтня 2009 року, підписану представником банку та відповідачем (а. с. 6), копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 7), Умови та правила надання банківських послуг (а. с. 8-13), а також розрахунки заборгованості за договором станом на 31 грудня 2016 року та станом на 31 жовтня 2017 року (а. с. 4-5; 73-74).

Проте зазначені документи не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, зокрема, заборгованості за тілом кредиту в сумі 1429,52 грн.

Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження розміру встановленого кредитного ліміту на картку, отриману відповідачем 02 жовтня 2009 року. Згідно наданої позивачем копії заяви кредитний ліміт на кредитну картку встановлено в сумі 0,00 грн. (а. с. 6, 107-108). Будь-які інші докази щодо встановленого кредитного ліміту (довідка банку, виписка по рахунку тощо), а також належні та допустимі докази щодо використання відповідачем кредитних коштів та докази погашення боргу в матеріалах справи відсутні.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру, оскільки правильність такого розрахунку не підтверджується іншими доказами, у зв`язку з чим перевірити правильність такого розрахунку неможливо.

При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що банком не надано суду банківські виписки з особового рахунку відповідача у зв`язку з тим, що така інформація містить банківську таємницю, а відповідач не надав банку письмової згоди про розкриття інформації про його рахунки за заявою від 02 жовтня 2009 року, тому такі докази під час розгляду справи мав витребувати суд першої інстанції, не заслуговують на увагу та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на те, що диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач відповідно до ст. 84 ЦПК України не звертався до суду із відповідним клопотанням про витребування доказів на підтвердження позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з невизнанням відповідачем позовних вимог суд першої інстанції 04 вересня 2017 року визнав явку представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання обов`язковою, про що постановив відповідну ухвалу (а. с. 59).

Із журналів та протоколів судових засідань вбачається, що в судових засіданнях в суді першої інстанції брали участь представники позивача: Марков О.І. - 08 листопада 2017 року, 13 грудня 2017 року, 10 січня 2018 року та Сауляк Є.В. - 31 травня 2018 року, 13 липня 2018 року. Тобто, зважаючи на невизнання позову відповідачем, представники позивача мали можливість звернутися до суду із клопотанням про витребування додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, виписок по картковому рахунку, які як зазначає позивач в апеляційній скарзі, вони не мали можливості надати суду без згоди на це відповідача, проте із відповідним клопотанням представники позивача до суду першої інстанції не звертались.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.С. Марчук
І.В. Міхасішин