Справа № 348/2020/17
Провадження № 22-ц/4808/858/19
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника АТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В. та представника відповідача Романишина Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Міськевич О.Я. 18 квітня 2019 року в м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якого складено 02 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» - АТ КБ «Приватбанк») поданий позов до ОСОБА_1 . В обґрунтування вимог зазначено, що 17 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних та з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Кредитний договір, укладений між сторонами, складається з підписаної відповідачем заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифів Банку. З моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. Відповідачем підтверджено свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис у заяві. Відповідач не виконав своїх зобов`язань, які передбачені кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 31 серпня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 79 886,28 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7014,91 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 68591,07 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) в сумі 3780,30 грн, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати (а.с.2-3, том 1).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.192-194, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що ОСОБА_1 у заяві-анкеті висловила згоду про укладення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та погодилась на умови Банку, що засвідчено її особистим підписом, власноручно підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Доказів оспорювання відповідачем укладеного договору матеріали справи не містять. Окрім того, в ході судового розгляду справи відповідач не заперечувала факт укладення договору, користування кредитними коштами, та підтвердила той факт, що вносила власні кошти на погашення існуючої заборгованості. Свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів.

До апеляційної скарги долучено виписку по руху коштів, де чітко прослідковується, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та що вона користувалася грошима, отримувала кошти через банкомати, а отже отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення зазначених операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімала кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Відповідачу добре були відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Також зазначив, що банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5. Таким чином, Банком надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, що є належними і допустимими доказами по справі.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов. Тобто, підписуючи заяву-анкету, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.199-201, том 1).

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Із заяви-анкети вбачається, що вона не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, строку дії та номеру картки. До позовної заяви позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, яка саме кредитна картка типу «Універсальна» була видана відповідачу, дані про строк дії цієї картки та її номер. Надана позивачем виписка по кредитній картці не є доказом заборгованості, оскільки в документі відсутні відомості про кредитний договір, на підставі якого вона розрахована. Вважає, що документи, долучені представником позивача з клопотанням від 19.09.2018 року (виписка по кредитній картці за період з 17.06.2011 року по 31.08.2017 року, довідка про номери кредитних карток, довідка про зміни кредитного ліміту та інше), не є допустимими доказами. Також вважає, що недопустимими доказами є роздруківки на листку формату А4 із її зображенням, оскільки вони не містять дати знімку та відомостей по пластиковій картці. Окрім того, звертає увагу суду, що зі змісту анкети приєднання до Умов та Правил від 12.02.2014 року вбачається, що по даному документу було оформлено зарплатний пакет, а не кредитна картка. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без зміни (а.с.225-226, том 1).

Вислухавши представника АТ КБ «ПриватБанк» Рокетську С.В., представника відповідача Романишина Д.М., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 526, 610, 626, 628, 634, 638, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.76, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України встановивши, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів укладення між сторонами саме кредитного договору на умовах, вказаних в позовній заяві та того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, зазначених в позовній заяві, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до них, та чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту та сплати винагороди і неустойки в разі порушення зобов`язання, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки доводи представника відповідача про відсутність кредитного договору між сторонами не заслуговують на увагу, а висновки суду першої інстанції про те, що на банком не доведено факт укладення кредитного договору з огляду на відсутність доказів про підтвердження прийняття рішення банком про видачу кредиту ОСОБА_1 та встановлення кредитного ліміту, процентної ставки та видів неустойки з відображенням у анкеті-заяві, неможливість визначення типу платіжної картки, виданої відповідачу, оскільки не проставлені відмітки у відповідних полях у формулярі анкети-заяви від 17.06.2011 року, а банківські послуги не обмежуються наданням кредитів і могла картка бути оформлена на зарплатний проект, суперечать обставинам справи.

Апеляційним судом встановлено, що 17 червня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої нею отримано кредитний ліміт на платіжну картку «Універсальна» у розмірі 8000,00 грн. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайломлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку - www.privatbank.ua. (а.с.7, том 1).

Оригінал цієї заяви витребовувався у позивача судом першої інстанції та був оглянутий у судовому засіданні, що підтвердив представник відповідача у суді апеляційної інстанції.

Як встановлено із довідки АТ КБ «Приватбанк», між Банком та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір б/н, за яким надано наступні кредитні картки: 17.06.2011р. картка № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/15, тобто до 31 січня 2015 року; 21.02.2012р. - картка № НОМЕР_2 зі строком дії до 06/15, тобто до 30 червня 2015 року (а.с.125, 208).

В свою чергу, відповідачем долучено до матеріалів справи копію картки «Kредитка «Універсальна»» № НОМЕР_3 , виданої Приватбанком в 2011 році на ім`я ОСОБА_1 з ідентифікаційними даними «RUSLANA NECHAI BILOZORYNSKA SHKOLA», з якої вбачається, що строк дії цієї картки до 06/12, тобто до 30 червня 2012 року (а.с.136).

Згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 за кредитною карткою № НОМЕР_1 у день підписання заяви 17.06.2011 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн, який надалі змінювався і становив з 11.08.2011 року 800 грн, з 24.02.2012 року 3300 грн, з 27.10.2012 року 4000 грн, з з 06.03.2013 року 8000 грн, з 23.04.2014 року 7520 грн, з26.05.2014 року 7030 грн, з 01.12.2014 року 49.81 грн (а. с. 126, том 1).

Відповідно до виписки по рахунку за цією карткою № НОМЕР_1 , яка зазначена у виписці по рахунку як основна за період з 29 червня 2011 року до 31 серпня 2017 року (а.с.119, зворот) ОСОБА_1 здійснювала відповідні операції, а саме: розрахунки через термінали в касах магазинів, отримання коштів через банкомати, погашення заборгованості перед позивачем через термінали самообслуговування, поповнення мобільного зв`язку, тощо. Крім того, у виписці по рахунку міститься інформація про рух коштів по кредитних картах, виданих відповідачу ОСОБА_1 № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 . При цьому на кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_3 , копія якої надана позивачем, встановлювався кредитний ліміт, а шляхом використання кредитної карти № НОМЕР_2 з 21.02.2012 року здійснювалися розрахунки у торгівельній мережі, поповнення карткового та депозитного рахунків. (а. с. 119-124, том 1).

Правовідносини, що виникли під час відкриття банком рахунку клієнта ОСОБА_1 були врегульовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492. Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Операції за цими рахунками здійснювалися з урахуванням особливостей, визначених зазначеною Інструкцією, а також Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що у межах одного кредитного договору допускається видача банком декількох кредитних карток, зокрема для зручності споживання банківських послуг на вимогу клієнта або у разі втрати картки тощо. При тому укладення окремого кредитного договору на кожну карту не вимагається, що не суперечить зазначеним вище нормативним документам.

Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 31.08.2017 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 79 886,28 грн, з яких 7014,91 грн заборгованість за кредитом; 68591,07 грн заборгованість за процентами, в тому числі штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та штраф (процентна складова) в сумі 3780,30 грн (а.с.4-6, том 1).

Крім того, відповідно до виписки про рух коштів за відкритою 17 червня 2011 року кредитною карткою № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 поповнювала картковий рахунок, погашаючи заборгованість за кредитними зобов`язаннями, а також зараховуючи кошти на депозит, в результаті чого заборгованість зменшувалася на суму перерахованих коштів: 14.07.2011р. на суму 100 грн, 19.08.2011р.на суму 50 грн, 20.09.2011р. на суму 60 грн, 26.10.2011р. на суму 100 грн, 23.12.2011р. на суму 60 грн, 17.01.2012р. на суму 60 грн, 18.02.2012р. на суму 150 грн, 24.03.2012р. на суму 180 грн, 24.04.2012р. на суму 180 грн, 25.05.2012р. на суму 300 грн, 23.07.2012р. на суму 200 грн, 24.10.2012р. на суму 200 грн, 30.10.2012р. на суму 30 грн, 21.12.2012р. на суму 300 грн, 25.12.2012р. на суму 300 грн, 25.01.2012р. на суму 270 грн, 20.02.2013р. на суму 1000 грн, 21.02.2013р. на суму 1000 грн, 22.02.2013р. на суму 2100 грн, 06.03.2013р. на суму 6 грн, 10.04.2013р. на суму 230 грн, 24.05.2013р. на суму 300 грн, 18.06.2013р. на суму 200 грн, 25.06.2013р. на суму 220 грн, 10.07.2013р. на суму 430 грн, 24.07.2013р. на суму 150 грн, 10.08.2013р. на суму 430 грн, 25.09.2013р. на суму 500 грн, 10.10.2013р. на суму 440 грн, 08.11.2013р. на суму 440 грн, 22.11.2013р. на суму 400 грн, 25.11.2013р. на суму 220 грн, 11.12.2013р. на суму 400 грн, 14.01.2014р. на суму 50 грн, 15.01.2014р. на суму 310 грн, 06.05.2014р. на суму 1 грн, 13.05.2014р. на суму 400 грн, 19.06.2014р. на суму 200 грн, 23.06.2014р. на суму 100 грн, 10.08.2014р. на суму 4 грн, 17.01.2015р. на суму 14,82 грн. (а.с.119, зворот-123, том 1).

Дані факти не заперечуються представником відповідача в судовому засіданні і кожний факт надходження та витрат коштів, який відображений у виписці по рахунку, співпадає з інформацією, яка міститься у розрахунку заборгованості.

Отже, до даних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») 11.06.2011 року та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредитний ліміт на платіжну банківську карту, користувалася платіжним засобом, що свідчить про те, що відповідач була обізнана про його існування, усвідомлювала наявність заборгованості та вчиняла дії, спрямовані на виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № б/н від 17.06.2011 року.

У витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», долученому до позовної заяви, містяться умови кредитування (процентна ставка, комісія, порядок погашення кредиту тощо) по кредитній картці «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» із зазначенням, що повна версія Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с.8, том 1).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.9-32, том 1), а також копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SАМDN0501, ІНН НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , датовану 29 червня 2011 року, з особистим підписом позичальника (а.с.127, том 1), однак оригінал цієї довідки на вимогу суду представлений не був.

За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.06.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.10.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 червня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SАМDN0501, ІНН НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , датована 29 червня 2011 року, що не відповідає даті підписання анкети-заяви, не є належним та допустимим доказом, оскільки оригінал такої довідки в судове засідання для огляду не представлений, а представник банку пояснив, що він втрачений. (а.с.127, том 1),

Сам по собі розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є підтвердженням наявності заборгованості по відсотках, пені та штрафам, оскільки з наданих документів не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.

Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів та неустойки (штрафів), так як наданий позивачем Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» також не доводить обставини заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив, то правові підстави для стягнення на користь банку 68591,07 грн процентів за користування кредитом та штрафів 500,00 грн (штраф, фіксована частина) і 3780,30 грн (штраф, процентна складова) - відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем до суду надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку відповідача, якими підтверджено видачу та сплату коштів за кредитним договором, колегія суддів приймає до уваги з огляду на наступне.

З аналізу ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 530 ЦК України, вбачається, що у спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року, справа № 654/4006/14-ц), а виписка по рахунку є первинним банківським документом.

При тому апеляційний суд дійшов висновку, що баком не пропущено строк позовної давності.

Так, за договором, що визначає періодичні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо періодичних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Оскільки банком представлені докази про періодичне поповнення платіжної карти включно до 17.01.2015 року, а строк дії основної карти № НОМЕР_1 визначався до 31 січня 2015 року, тому перебіг строку позовної давності розпочався з 01.02.2015 року. Банком пред`явлений позов 06.10.2017 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, тому заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 7014,91 грн.

Таке рішення не суперечить правовій позиції Великої палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) від 03 липня 2019 року.

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , адреса місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, заборгованість за кредитним договором від 17.06.2011 року, що складається із заборгованості по кредиту в розмірі 7014,91 грн (сім тисяч чотирнадцять гривень дев`яносто однієї копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , адреса місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, витрати по оплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 351,20 грн (триста п`ятдесят однієї гривні двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський