Справа № 456/2514/18 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/1346/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , представників органу опіки та піклування

Моршинської міської ради - Мочарської М.М., Гульчій І . А .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою органу опіки та піклування - виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є рідною бабусею ОСОБА_4 , його мати, ОСОБА_5 , є її донькою, а батько дитини записаний зі слів матері. З моменту народження онука ОСОБА_4 саме бабця турбується про онука, займається його вихованням, а відповідач ухилялась від участі у вихованні дитини. За весь період відвідування дитиною садочка та школи, відповідач не цікавилась поведінкою сина, не реагувала на численні зауваження вчителів та батьків щодо низької успішності та поганої поведінки сина. Так тривало більше 10 років, позивач намагалась самотужки виховувати, одягати, лікувати, забезпечувати нормальний рівень життя та освіти свого онука. Відповідач не проживає з ними, оформила безліч кредитів в різних банках, які не спроможна оплатити, почала виносити з квартири золоті прикраси та цінні речі. У зв`язку з ухилянням відповідачки від виконання батьківських обов`язків просила позбавити її батьківських прав.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року в позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив орган опіки та піклування виконавчий комітет Моршинської міської ради Львівської області, вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що суд в мотивувальній частині рішення не взяв до уваги покази свідків, які в своїх поясненнях зазначали, що ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні сина, з самого народження дитини і по даний час не працювала і не працює, а син повністю перебування на утриманні бабусі. Апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що з моменту народження сина, саме бабуся займалася його вихованням, турбувалася про нього, оскільки відповідачка ухилялася та в даний час ухиляється від виховання сина, взагалі ним не цікавиться, не цікавиться поведінкою, успішністю, тощо. Вказує, що з 2002 по 2012 роки відповідачка перебувала на обліку в лікаря-нарколога Стрийської районної лікарні. З 2011 по 2014 роки сім`я перебувала на профілактичному обліку в службі у справах дітей у зв`язку з ухилянням матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а відтак суд безпідставно відмовив у позові. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представників органу опіки та піклування Моршинської міської ради Мочарської М.М., Гульчій І .А . на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, які б свідчили про підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, а також виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом щодо осіб, які ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачає, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. ст. 150,180 СК України, якими визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як визначено ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав.

Так, відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, до виконання батьками обов`язків по відношенню до дітей.

Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.02.2004 року Моршинською міською радою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Довідкою від 25.02.2004 року, виданою завідуючою відділом ЗАГСу, відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до с. 55 КпШС УРСР.

Довідкою №778, виданою 02.04.2018 року виконавчим комітетом Моршинської міської ради Новак Ніні Нургаліївні підтверджується, що вона зареєстрована в АДРЕСА_1 , за цією адресою зареєстровані дочка, ОСОБА_3 та онук, ОСОБА_4 .

З характеристики, виданої 16.04.2018 року середньою загальноосвітньою школою №3 І-ІІІ ступенів ім. І.Франка м. Стрий, ОСОБА_4 є учнем 8-А класу СЗШ №3 І-ІІІ ступенів ім.І.Франка м.Стрия, постійно проживає з бабусею. У попередні роки навчання хлопчик періодично проживав з батьками. Мама цікавилася навчанням сина, контактувала з класним керівником. З 2017 навчального року мама жодного разу не відвідала школу, не зателефонувала, не поцікавилась навчанням сина, який знаходиться під повною опікою бабусі.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання, складеного 16.05.2018 року, вбачається, що з моменту народження дитини його вихованням займається бабуся, водила його в ДНЗ «Сонечко», НВК «Школа - ліцей» м. Моршин, зі своєї пенсії бабуся забезпечувала одягом, взуттям, харчуванням та лікуванням. Сусіди по під`їзду підтверджують факт, що мати повніст.ю ігнорує сината ухиляється від його виховання.

Відповідно до довідки Стрийської центральної районної лікарні Львівської області №449 від 25.04.2018 року ОСОБА_3 перебувала на диспансерному обліку у лікаря - нарколога з 2002 року до 2012 року.

Рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради № 63 від 12.06.2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із висновку вбачається, що ОСОБА_3 після народження сина практично не займалася його вихованням, періодично залишала дитину на бабусю, вела аморальний спосіб життя. Протягом відвідування дитячого садочка бабця постійно приводила і забирала дитину. Вихованням та навчанням неповнолітнього займається безпосередньо бабуся, яка повністю забезпечує його одягом, шкільним приладдям, харчуванням, лікуванням. Відповідно до свідчень сусідів, мати дитини повністю нехтує обов`язками щодо виховання та утримання свого сина, та не проживає в місті Моршин. ОСОБА_4 перебуває під повною опікою бабусі. Оскільки ОСОБА_3 фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, тому служба у справах дітей виконавчого комітету Моршинської міської ради, саме з метою захисту прав та інтересів дитини, вважала за доцільне позбавити її батьківських прав щодо неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , 2004 року народження.

Такий висновок органу опіки та піклування мотивований тим, що матір дитини самоусунулася від виконання обов`язків, покладених на неї чинним законодавством, що було встановлено на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на яке матір дитини, будучи повідомленою належним чином про засідання комісії, не з`явилася, не вважала за необхідне надати вмотивовані пояснення щодо неналежного виконання батьківських обов`язків.

З протоколу №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 18.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 , бабуся неповнолітнього ОСОБА_4 , 2004 р.н., пояснила «що вона тривалий час намагалась самотужки виховувати дитину без прийняття радикальних мір стосовно його матері, а своєї доньки. Ствердила, що ОСОБА_3 немає постійного місця роботи, почала викрадати з квартири золоті прикраси, цінні речі, взяла кредит у банку, який не спроможна сплатити. Останні шість місяців не проживає спільно з дитиною, проявляє агресію, вимагає гроші, застосовує фізичну силу по відношенню до неї сина. Наголосила, що дочка перетворила їх життя в жахіття, вони живуть у постійному стресі та страху».

Такі пояснення підтвердив на засіданні комісії з питань захисту прав дитини неповнолітній ОСОБА_4 , пояснивши, що йому краще жити з бабусею, яка піклується про нього та любить його.(протокол №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 18.05.2018 року).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань дійсно підтверджується, що 03.08.2018 року зареєстрована заява ОСОБА_1 про те, що її дочка, ОСОБА_3 із тумбочки у її квартирі таємно викрала золоті ювелірні вироби вартістю на загальну суму 30000.00 грн.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ствердили, що вихованням неповнолітнього ОСОБА_4 займається його бабуся, ОСОБА_1 , забезпечує його матеріально, по мірі своїх можливостей створює йому умови для проживання та навчання.

Вищенаведеним підтверджується байдуже ставлення матері до сина, її безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, по створенню належних умов проживання, навчання, її розвитку.

На думку колегії суддів, поведінка відповідачки свідчить про свідоме невиконання матір`ю дитини обов`язків щодо забезпечення дитині відповідних умов безпечного проживання, створення йому належних умов для навчання у школі.

Будь - яких об`єктивних, незалежних особисто від відповідачки, причин такого ставлення до сина, до його виховання, безвідповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, причин, які б виправдовували таку поведінку відповідачки, таке ставлення до дитини та її виховання, судом апеляційної інстанції, не встановлено.

На думку колегії суддів, відповідачка самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по вихованню дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_3 обов`язків по вихованню дитини.

Поведінка ОСОБА_3 , яка, як встановлено судом апеляційної інстанції, не піклується про дитину, стан його здоров`я, про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, не створила дитині належних умов проживання, умов для навчання свідчить про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками, які нею з її ж вини не виконуються, про свідоме ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом щодо осіб, які ухиляються від виконання батьківських обов`язків, разом з тим вважає, що ОСОБА_3 слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , 2004 року народження, оскільки прийшла до переконання, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відповідатиме саме інтересам дитини.

З моменту пред`явлення позову 26.06.2018 року, розгляду справи судом першої інстанції, ухвалення оскаржуваного рішення, яке було ухвалене судом першої інстанції ще 10.12.2018 року, ставлення відповідачки до виконання нею батьківських обов`язків, її ставлення до дитини не змінилося, вона і надалі ухиляється від виконання батьківських обов`язків, при чому жодних обставин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_3 обов`язків по вихованню дитини, судами не встановлено, відповідачка не бажає змінювати своє ставлення дитини, не вживає для цього жодних заходів, і знаючи про те, що судом апеляційної інстанції буде розглядатися апеляційна скарга на рішення щодо позбавлення її батьківських прав, будучи повідомленою про судове засідання, не з`явилася до суду апеляційної інстанції з метою захисту своїх інтересів та інтересів неповнолітнього сина, що свідчить про байдуже ставлення до наслідків розгляду цього питання, не надала доказів на спростування тверджень позивачки про ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, доказів на підтвердження того, що змінила своє ставлення до дитини, займається його вихованням, піклується про нього.

Те, що відповідачка і надалі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується психолого - педагогічною характеристикою, наданою дирекцією ДНЗ «ВПУ №8 м. Стрия» на учня ДНЗ «ВПУ №8 м.Стрий» ОСОБА_4 , виданій в жовтні 2019 року, у якій зазначається, що мама не займається вихованням сина, який проживає з бабусею, яка займається його вихованням; повідомленням Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області НПУ від 19.07.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 по місцю проживання отруївся медикаментами та був скерований у реанімаційне відділення з діагнозом «медикаментозне отруєння», і зі слів дядька ОСОБА_11 стало відомо , що мама, ОСОБА_3 неналежно виконує свої батьківські обов`язки, місце перебування її невідоме.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не взяв до уваги те, що належними та допустимими доказами підтверджено свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, яка свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, умовами його проживання, його побутом, не цікавиться станом здоров`я, його успіхами у навчанні, те, що вона тривалий час зловживала алкоголем, у зв`язку з чим перебувала на наркологічному обліку, а ОСОБА_4 у період з квітня 2011 року до листопада 2014 року перебував на профілактичному обліку у службі у справах дітей УСГП Моршинської міської ради, як дитина, яка проживає у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, та при ухваленні оскаржуваного рішення повинен був врахувати, в першу чергу, інтереси дитини, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , 2004 року народження.

Позбавляючи ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , колегія суддів враховує в першу чергу інтереси дитини, яка не повинна страждати через те, що його матір самоусунулася від його виховання, не піклується про нього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, свідомо поклала виконання цих обов`язків на свою матір, ОСОБА_1 , бабцю дитини, якій виповнилося 66 років.

На думку колегії суддів, якими б не були складними життєві обставини, це не виправдовує його байдуже ставлення до матері дитини, її ставлення до виконання батьківських обов`язків, і дитина не повинна страждати від цього.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів вважає виправданим позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , 2004 року народження, оскільки позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, ОСОБА_4 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення Стрийського міськрйонного суду Львівської області від 10.12.2018 року слід скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу органу опіки та піклування - виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області - задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позбавити ОСОБА_3 , 1984 року народження, батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.10.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.