Ухвала

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 201/3618/16-ц

провадження № 61-17960ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та індексу інфляції.

Позов обґрунтовано тим, що 10 грудня 2013 року та 06 березня 2014 року шляхом оприлюднення відкритої оферти між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено два депозитних договори на суму 39 000,00 грн та 14 800,00 грн.

Позивач зазначав, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь стягнуто 55 086,83 грн.

29 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище рішення суду про стягнення на його користь грошових коштів.

Посилаючись на те, що рішення суду не виконувалось, банк користувався його коштами та не сплачує належні відсотки, що порушує його права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь за договором від 10 грудня 2013 року № 230009 (рахунок № НОМЕР_1 ) нараховані проценти з розрахунку 19,5 % річних у розмірі 13 642,52 грн, три проценти річних у розмірі 2 154,08 грн, індекс інфляції у розмірі 27 768,39 грн, а всього: 43 564,99 грн та нараховані проценти за договором від 06 березня 2014 року № 251175 (рахунок № НОМЕР_2 ) з розрахунку 18,5 % річних у розмірі 4 904,68 грн, три проценти річних у розмірі 817,45 грн, індекс інфляції у розмірі 10 537,75 грн, а всього - 16 259,93 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за депозитним договором від 10 грудня 2013 року № 230009 у розмірі 28 004,14 грн, яка складається із: заборгованості за процентами за користування грошовими коштами у розмірі 1 528,48 грн, трьох процентів річних у розмірі 2 022,66 грн та індексу інфляції у розмірі 24 453,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за депозитним договором від 06 березня 2014 року № 251175 у розмірі 10 587,07 грн, яка складається із: заборгованості за процентами за користування грошовими коштами у розмірі 535,03 грн, трьох процентів річних у розмірі 772,44 грн та індексу інфляції у розмірі 9 279,60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року скасовано і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

АТ КБ «ПриватБанк» у жовтні 2019 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у вищевказаній справі.

У своїй касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та індексу інфляції за депозитними договорами від 10 грудня 2013 року № 230009 у розмірі 43 564,99 грн та від 06 березня 2014 року № 251175 у розмірі 16 259,93 грн, що у сумі є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПКУкраїни справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та індексу інфляції відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков