РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2682/18

23 вересня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Нагорняк Г.М.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Гураша М.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружя.

Позовні вимоги мотивує тим, що 01.02.2003 року вона та відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3.

За час спільного проживання в них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На даний час Надвірнянським районним судом розглядається цивільна справа за її позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

За час шлюбу рішенням Ланчинської селищної ради від 12.03.2007 року № 206-4/2007 відповідачу ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га., кадастровий номер :05:002:0017. Право власності на дану земельну ділянку ОСОБА_5 оформив 19.11.2007 року.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.11.2018 року № 912/0/205-18, виданого міськрайонним управлінням у Надвірнянському районі та м.Яремчому Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0017 становить 57451,47 грн.

В 2007 році на даній земельній ділянці за спільні кошти вони розпочали будівництво житлового будинку. Однак оскільки право власності на земельну ділянку оформлено на відповідача, останній визнаний забудовником і в подальшому ОКП «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації» на нього оформлений технічний паспорт № НОМЕР_1 реєстраційний номер 2166/ НОМЕР_2 .

Згідно технічного паспорту житлового будинок АДРЕСА_1 побудований АДРЕСА_2 2008 році, відсоток зносу - 0. Інвентаризаційна вартість 588287,00грн.

До складу домоволодіння входить: житловий будинок, позначений літ. А., загальною площею 170,3 кв.м., житловою площею 110,0 кв.м.; гараж, позначений літ. Б, загальною площею 28,9 кв.м.; стайня, позначена літ. В, загальною площею 16,3кв.м.; кладова, позначена літ. Г, загальною площею 18,0 кв.м.; гараж позначений літ. Д, загальною площею 43,7 кв.м.; вбиральня, позначена літ. Ж, загальною площею 1,0 кв.м.; колодязь №1.

23.05.2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Ланчинської селищної ради від 08.05.2012 року № 79 відповідачу ОСОБА_5 органом місцевого самоврядування було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_3 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на дане домоволодіння та видано відповідачу витяг про державну реєстрацію прав № 34238488 від 23.05.2012 року.

Однак дане домоволодіння є спільно сумісною власністю подружжя і вона має право на 1/2 його частину.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не хоче розділити дане майно, вона змушена звертатись в суд за захистом своїх прав.

06.03.2019 р. від представника відповідача ОСОБА_7 . поступив відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач позов визнає частково, не заперечує проти визнання домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 суду АДРЕСА_3 -Франківської області спільною сумісною власністю подружжя його та позивачки, та визнання за останньою права власності на його половину, так як вказане домоволодіння було побудоване за час перебування сторін у шлюбі, хоча фактично всі кошти на придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт по його спорудженню заробив саме він.

Разом з тим вважає, що позов в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 до задоволення не підлягає.

Так відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 847164, який виданий 19.11.2007 року на ім`я ОСОБА_5 на підставі рішення сесії Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за № 206-4/2007 від 12.03.2007 року, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1200 га кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 .

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують аби скасовують відповідальність особи.

Також відповідно з частинами 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Статтею 61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2913/УІ) було встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільні сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання, тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В подальшому Законом України від 11 січня 2011 року № 2913/УІ «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011 року, ст. 61 СК України доповнено частиною п`ятою, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Після цього Законом України від 17.05.2012 року за № 4766/УІ «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», що набув чинності 13.06.2012 року режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було знову змінено, а частину п`яту ст. 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності виключено.

При цьому відповідно з чинними пунктами 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК України житло та земельна ділянка, набуті за час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Також згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст. 81,116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України, Закон України № 2913/УІ «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин по даній справі.

Вище викладене узгоджується із правовими позиціями Верховного суду України, викладеними у постановах від 15.02.2012 року по справі № 6 -98 цс 11, від 22 лютого 2012 року по справі №6/99цс11, які є обов`язковими для судів при застосуванні одних і тих самих норм права.

Таким чином, одержана ОСОБА_3 19.11.2007 року безоплатно у власність земельна ділянка площею 0,1200 га кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських 'будівель, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 , є його особистою приватною власністю, а не спільним майном їхнього подружжя з позивачкою, а тому не підлягає поділу за правилами норм глави 8 Сімейного кодексу України.

При цьому, включивши помилково в спільне сумісне майно подружжя дану земельну ділянку, сама ж ОСОБА_2 забула включити в дане майно іншу земельну ділянку, а саме земельну ділянку площею 0,1198 га, яка знаходиться поряд з вказаною земельною ділянкою в АДРЕСА_3 , яка придбана згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2006 року за № 3849 ВЕС 810402, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :05:001:0300 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №848749, що виданий на ім`я ОСОБА_2 14.08.2007 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Договір купівлі-продажу даної земельної ділянки був укладений 12.10.2006 року і посвідчений нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Гуменюк Р.В. і зареєстрований в реєстрі за №3849. Згідно вказаного договору ОСОБА_8 продав покупцеві ОСОБА_2 вказану земельну ділянку за по ціні 9644 гривні на той час.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в уточеній позовній заяві, просив суд постановити рішення, яким визнати домоволодіння АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована АДРЕСА_3 . Стосовно вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відмовився.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позов, не заперечив проти визнання домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 суду АДРЕСА_3 -Франківської області спільною сумісною власністю подружжя, та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину даного домоволодіння. В задоволенні позову в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 просив відмовити.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2018 р. по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 р. по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (д.п. ОСОБА_10 ) зареєстрували шлюб 01.02.2003 р. у виконавчому комітеті Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 (а.с. 7).

За час спільного проживання в них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 8-10).

За час шлюбу рішенням Ланчинської селищної ради від 12.03.2007 року № 206-4/2007 відповідачу ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га., кадастровий номер :05:002:0017. Право власності на дану земельну ділянку ОСОБА_5 оформив 19.11.2007 року згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 847164 (а.с. 11).

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.11.2018 року № 912/0/205-18, виданого міськрайонним управлінням у Надвірнянському районі та м.Яремчому Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0017 становить 57451,47 грн. (а.с. 12).

Сторонами на даній земельній ділянці за спільні кошти в 2008 р. було побудовано житловий будинок та господарські споруди. Оскільки право власності на земельну ділянку оформлено на відповідача, ОКП «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації» на його ім`я оформлений технічний паспорт № НОМЕР_1 реєстраційний номер 2166/ НОМЕР_2 (а.с. 15-21).

Згідно технічного паспорту житлового будинок АДРЕСА_1 2008 році, відсоток зносу - 0. Інвентаризаційна вартість 588287,00 грн.

До складу домоволодіння входить: житловий будинок, позначений літ. А., загальною площею 170,3 кв.м., житловою площею 110,0 кв.м.; гараж, позначений літ. Б, загальною площею 28,9 кв.м.; стайня, позначена літ. В, загальною площею 16,3кв.м.; кладова, позначена літ. Г, загальною площею 18,0 кв.м.; гараж позначений літ. Д, загальною площею 43,7 кв.м.; вбиральня, позначена літ. Ж, загальною площею 1,0 кв.м.; колодязь № 1.

23.05.2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Ланчинської селищної ради від 08.05.2012 року № 79 відповідачу ОСОБА_5 органом місцевого самоврядування було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_3 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Цього ж дня ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на дане домоволодіння та видано відповідачу витяг про державну реєстрацію прав № 34238488 від 23.05.2012 року (а.с. 13-14).

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Частинами 3 та 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В п.п. 22, 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Отже спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а презумпція спільності майна, набутого за час шлюбу, встановлена законом і діє, поки інша сторона її не спростує.

Таким чином судом встановлено, що спільним майном подружжя, є:

-домоволодіння АДРЕСА_3 ;

-земельна ділянка площею 0,1200 га, кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована АДРЕСА_3 .

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що за загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При поділі спільного майна подружжя позивач просить визнати за нею право власності на: 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_5 , визнавши позов частково, погодився на такий поділ майна щодо домоволодіння. Також сторони дійшли спільної згоди щодо вартості спірного домоволодіння.

Щодо заперечень представника відповідача стосовно поділу земельної ділянки, яка набута відповідачем в порядку приватизації та не є спільним сумісним майном подружжя суд зауважує, що статтею 120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15, та у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17.

Таким чином, при здійсненні поділу між сторонам спірного житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої згідно з державним актом на право приватної власності на землю є ОСОБА_5 , та визнання за ОСОБА_2 права власності на їх 1/2 частину, до останньої переходить право власності на відповідну частину земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомості, з урахуванням наведених норм Закону.

За таких обставин, доводи представника відповідача про відсутність підстав для визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки за кожним із подружжя, оскільки земельна ділянка є лише його власністю та не була визнана спільним сумісним майном подружжя, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню судом.

Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача щодо не включення позивачем до спільного майна подружжя іншої земельної ділянки площею 0,1198 га, яка знаходиться поряд із спірною земельною ділянкою в АДРЕСА_3 , яка придбана згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2006 року за № 3849 ВЕС 810402, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :05:001:0300 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №848749, що виданий на ім`я ОСОБА_2 14.08.2007 року, оскільки позовні вимоги щодо поділу даної земельної ділянки ні позивачем ні відповідачем не заявлялись, тому вказана земельна ділянка не може бути предметом розгляду даної справи.

Висновки суду:

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити частково, визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 : домоволодіння АДРЕСА_3 , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована АДРЕСА_3 .

Оскільки представник позивача в судовому засіданні відмовився від стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі, дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 60, 61, 63 ,69, 70, 71 СК України, ст.ст. 325, 368ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , 1984 р.н., ІПН НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :05:002:0017, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 03.10.2019 року