ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1416/18Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/848/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Бершадська Г. В., Дикун С. І.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/1416/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2019 року, ухваленого суддею Малярчук В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2018 року ОСОБА_5 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 26 червня 2018 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5, за період з 01 липня 2016 року по 23 червня 2018 року в сумі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5. За час спільного проживання однією сім`єю протягом двох років після укладення шлюбу, вони проживали в злагоді та мирі, разом виховуючи сина. В 2016 році їх відносини погіршилися, чоловік почав уживати спиртні напої, не ночувати вдома та перестав виконувати свої батьківські обов`язки. Згодом чоловік виїхав з гуртожитку та став жити окремо.

З липня 2016 року ОСОБА_3 практично не цікавився життям сина, не допомагав їм матеріально та фізично. Відповідач ігнорує всі звернення позивача щодо виховання та утримання сина. Зазначає, що вона самостійно оплачує послуги садочку "Ромашка" в м. Теребовля, та здійснювала оплату за оренду кімнати в гуртожитку, де вони проживали разом із сином.

Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від утримання сина, оскільки не повідомляє про своє місце проживання, місце роботи та про свій заробіток. Крім того, ОСОБА_3 є особою молодого віку, немає інших утриманців, має стабільний дохід, за станом свого здоров`я не позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу, виконувати свої батьківські обов`язки та сплачувати аліменти на утримання їхнього сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 03 липня 2019 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх видів його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 червня 2018 року.

У решті позову відмовлено у зв`язку з безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. в дохід держави.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць (а.с. 62-64).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду від 03 липня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що він не є біологічним батьком дитини, про що не заперечує позивач, а тому і не надавав кошти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5. Крім того, рішенням Теребовлянського районного суду від 01 квітня 2019 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_7

Звертає увагу суду на те, що відповідно до Сімейного кодексу України він використав своє право на оспорювання батьківства, пред`явивши 18 вересня 2018 року позов до Теребовлянського районного суду про виключення із актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5, запису про нього як батька.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 17 липня 2019 року його позов задоволено та виключено відомості про його батьківство з актового запису № 94 від 10.09.2014 року в Книзі реєстрації народжень Теребовлянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про народження ОСОБА_6 . Зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на те, що він не є батьком ОСОБА_6 , а тому він не зобов`язаний його утримувати.

ОСОБА_5 скористалась свої правом, закріпленим в ч.1 ст.360 ЦПК України, та подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , у якому просила залишити рішення Теребовлянського районного суду від 03 липня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує на те, що рішення Теребовлянського районного суду від 17 липня 2019 року не набрало законної сили, оскільки 15 серпня 2019 року вона подала апеляційну скаргу на це рішення до Тернопільського апеляційного суду.

Зазначає, що в силу ч.5 ст.136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу.

Наголошує на тому, що в суді першої інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що познайомився з нею, коли вона перебувала на 8 місяці вагітності, йому було достеменно відомо, що він не є біологічним батьком дитини. Крім того, відповідач добровільно прийняв рішення зареєструвати з нею шлюб та зареєструвати сина на себе.

Звертає увагу суду на те, що законодавець, прописавши ч.5 ст.136 СК України, насамперед захищає права та інтереси дитини, а тому сам факт того, що апелянт не є біологічним батьком дитини, не є підставою для скасування вищевказаного рішення.

У судовому засіданні ОСОБА_5 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач на постійній основі добровільно не бере участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, хоча за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем, може виконувати свої обов`язки по утриманню сина. Суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у статті 180 СК України.

Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею передбачено 181 СК України, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що 29 липня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №87, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серія НОМЕР_3 від 29.07.2014 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_6 , що стверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_4 від 10.09.2014 року. В графі "Батьки" вказаного свідоцтва батьком записано ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_9 (а.с. 7).

Як зазначено в Довідці № 76 від 12 червня 2018 року, що ОСОБА_5 з 01 липня 2016 року проживає в гуртожитку Теребовлянського вищого училища культури з сином по даний час (а.с. 10).

ОСОБА_3 працює в ТОВ "РМФ", на даний момент займає посаду працівник складу. За період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року сума загального доходу становить 17 502 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою № 30, виданою ТОВ "РМФ" від 05 вересня 2017 року (а.с. 11).

Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що він не зобов`язаний утримувати малолітнього ОСОБА_6 , оскільки він не є його батьком, що підтверджується рішенням Теребовлянського районного суду від 17 липня 2019 року, де його позов задоволено та виключено відомості про його батьківство з актового запису, оскільки постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року вказане рішення скасовано і відмовлено в позові про оспорення батьківства з огляду на те, що відповідно до ч.5 ст.136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Отже, закон позбавляє можливості оспорювати батьківство того, хто знав, що не є батьком дитини, але за його згодою був зареєстрований ним.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2019 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді