ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1542/19 Номер провадження 22-ц/814/2127/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі у судді колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Гальонкіна С.А., Кривчун Т.О.,

секретар: Зеленська О.І.

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Листопад Н.А.,

представника відповідача - Пашко Н .С. ,

третьої особи - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Полтави, треті особи - ОСОБА_3 , Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що з дитинства проживала у АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 . Проживає у цьому будинку до цього часу.

Разом з матір`ю дбала про добрий стан житлового будинку, господарчих будівель і споруд. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - померла.

Після її смерті вона - ОСОБА_1 , отримала спадщину у вигляді 5/12 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

Також отримала спадщину і її сестра - ОСОБА_6 на 5/12 частин вказаного житлового будинку.

З 1996 року вона у будинку мешкає одна, оплачує комунальні послуги, дбає про добрий стан приміщень, обробляє земельну ділянку.

Сестра мешкала за іншою адресою у АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра померла. Спадщину після її смерті отримала її онука - ОСОБА_3 , яка мешкає в смт. Решетилівка.

Вона - позивач постійно проживає у АДРЕСА_1 та дбає про добрий стан житлового будинку з надвірними спорудами.

Оскільки 1/6 частину вказаного домоволодіння не має власника та немає реєстрації прав власності, тобто є безгосподарною, - позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 56 кв. м, житловою площею 18,3 кв. м, «Б» сарай, «б» погріб, «Г» вбиральня, «Д» літній душ, №1 огорожа, №3 колодязь У», №4 ворота огорожі за адресою АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 відзиви подали Територіальна громада в особі Полтавської міської ради та Управління майном комунальної власності міста у яких, спростовуючи доводи апелянта, зазначали, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержання норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин по справі, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 травня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є власником 5/12 частин жилого будинку з частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Також на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 травня 1997 року власником 5/12 частин жилого будинку з частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_6 (а.с.24).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 травня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко Ю.О., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3

Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 5/12 частки житлового будинку з частиною надвірних споруд, що знаходяться з адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).

Таким чином, встановлено, що загальний розмір частки вказаних співвласників складає 5/6 частин.

Відповідно до даних довідки-характеристики №1445, виданої 24 серпня 1988 року Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації, право власності на 1/6 частину в бюро не зареєстровано (а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що позивач, маючи у своєму розпорядженні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності її та ОСОБА_6 , а після смерті ОСОБА_6 - право власності ОСОБА_3 , а також довідку-характеристику №1445, видану 24 серпня 1988 року Полтавським МБТІ, достеменно знала та не могла не знати, що право власності на 1/6 частину будинку, співвласником якого вона є, в бюро не зареєстровано; документи, які б надавали їй право власності на вказану 1/6 частину будинку - відсутні, тому позивач за таких обставин не могла не знати, що 1/6 частина будинку їй не належить та вона володіє чужим майном, а отже підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За нормами ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що у спірному будинку проживає з народження.

За даними паспорта громадянина України - ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 09 грудня Київським РВ ПМУС УМВС України в Полтавській області, - за адресою АДРЕСА_1 вона зареєстрована з 26 листопада 1981 року /а.с. 23/.

Отже обставина, що позивач більше десяти років постійно проживає та зареєстрована за адресою даного будинку - є доведеною.

В той же час, висновок суду про те, що позивач мала у своєму розпорядженні довідку-характеристику №1445, видану 24 серпня 1988 року Полтавським МБТІ і тому знала, що право власності на 1/6 частину будинку не зареєстровано - не ґрунтується на належних доказах.

Як зазначено позивачем та вбачається з наявних у справі доказів, станом на 1988 рік вона проживала в спірному будинку разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_5 , яка була одноособовим власником спірного будинку і самостійно володіла та розпоряджалась усіма правовстановлюючими документами.

Позивач особисто не знала про існування довідки №1445 від 24 серпня 1988 року, яка була видана її матері, як власнику. Вказану довідку їй передала у 2017 році сестра - ОСОБА_6 , яка на той час була тяжко хворою. Лише при вирішенні питання щодо приватизації присадибної земельної ділянки позивач довідалася про існування безгосподарної частки домоволодіння.

З наведеного слідує, що позивач не була співвласником спірного будинку і не могла отримувати будь-які довідки про статус житлового будинку, а також мати в розпорядженні правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння, а отже не могла знати, що володіє чужим майном.

Тлумачення змісту статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

Оскільки в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно об`єктивно володіла чужим майном - 1/6 часткою зазначеного домоволодіння, яке суб`єктивно вважала майно своїм, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав відповідно до ст. 344 ЦК України для їх задоволення.

З урахуванням викладеного, оскаржуване судове рішення з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Полтави, треті особи - ОСОБА_3 , Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового будинку з надівірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Гальонкін С.А.

Кривчун Т.О.