П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Юлія Валентинівна, про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача пророзірвання договору довічного утримання, мотивуючі його наступним:

10 серпня 2016 року між сторонами укладений договір довічного утримання (догляду), за яким ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач у свою чергу зобов`язалась забезпечувати ОСОБА_2 утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених договором. Посилається на те, що він належним чином виконав покладені на нього договором обов`язки, а відповідач починаючі з грудня 2017 року не виконує покладені на неї обов`язки щодо сплати матеріального забезпечення та оплати вартості житлово-комунальних послуг в переданій їй квартирі. У зв`язку з викладеним позивач просивь суд розірвати укладений договір довічного утримання та застосувати наслідки розірвання договору, а саме: визнати відповідача такою, що втратила право власності на житлове приміщення, визнати за позивачем право власності на спірне майно, зняти заборону відчуження квартири та зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_2 його квартиру.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2019 року вищезазначений позов задоволений частково. Ухвалено розірвати договір довічного утримання (догляду) від 10.08.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, які мають суттєве значення при вирішенні даного спору, просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю. Обґрунтував скаргу тим, що при встановленні обставин виконання умов договору було досліджено виключно документи,подані позивачем, оскільки суд здійснив розгляд даної справи за відсутності відповідача, яка не була повідомлена належним чином про день та час розгляду справи, таким чином суд позбав її права на судовий захист. Крім того в порушення принципу змагальності сторін суд позбавив відповідача права подати до суду свої доводи, заперечення та надати докази на їх підтвердження. Не обґрунтовано та однобічно встановлені обставини у даній справі. Висновки суду є помилковими і не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. За таких обставин оскаржуване рішення не може вважатись ухваленим з додержанням вимог закону і підлягає обов`язковому скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 10.08.2016 року між сторонами укладений договір довічного утримання (догляду), п. 5 якого встановлений обов`язок відповідача по наданню позивачу довічного утримання у встановленому виді та розмірі. Зокрема сторони погодили надання відповідачем позивачу щомісячного грошового забезпечення у розмірі 1000,00 грн. а таких оплати відповідачем за власний рахунок вартості комунальних послуг щодо переданої відповідачу квартири, в якій вона ж і проживає. Встановлено, що відповідач з грудня 2017 року не виконує покладені на неї обов`язки з оплати за житлово-комунальних послуг та має з цього приводу заборгованість у розмірі 30 620,13 грн., а починаючи з лютого 2018 року взагалі не надає позивачу матеріального забезпечення і також має заборгованість перед ОСОБА_2 в сумі 16 000,00 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем умов укладеного договору, відтак наявність підстав для розірвання такого договору. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суду, апелянт зазначала про процесуальні порушення судом перш інстанції, які перешкоджали їй належним чином надати докази в обґрунтування своєї позиції. Зазначала, що висновки суду щодо наявності беззаперечних підстав для розірвання договору є помилкові і не ґрунтуються ні на нормах закону ні на матеріалах справи. З наведеними посиланнями апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитись не може враховуючі наступне:

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Позивач звертаючись до суду обґрунтовував свою позицію тим, що відповідачем не виконувалися прийняті зобов`язання за договором довічного утримання (догляду). Зокрема відповідач з січня 2018 року не сплачує передбачену договором вартість утримання позивача, що становить 1 000 грн. на місяць і має з цього приводу заборгованість, а також допустила виникнення значної суми заборгованості за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі, що прямо порушує вимоги п.5 укладеного між сторонами договору. На доведення своєї позиції позивачем було надано ряд доказів, які підтверджують такі його посилання.

З іншої сторони в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач, заперечуючи проти позову, не тільки не надала доказів на підтвердження виконання нею обов`язків за договором, але й фактично і визнала існування вищевказаних обставин. В апеляційній скарзі відповідач зазначала про наявність усної домовленості між нею та позивачем, щодо згоди останнього з таким невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором. Також зазначала про те, що в рахунок передбаченого договору утримання придбавала та передавала позивачу ряд товарно-матеріальних цінностей, зокрема телевізор, двері та меблі. В той же час належних доказів як з приводу наявності такої домовленості з позивачем, так і з приводу передачі останньому товарно-матеріальних цінностей, до суду не представила. Надані апелянтом докази придбання нею різного роду товарів господарського використання не можуть вважатися такими доказами, оскільки не містять жодних даних щодо того, для кого вони були придбані і чи взагалі передавалися позивачу, в той час як сам позивач категорично заперечує як наявність факту таких домовленостей, так і факту отримання таких цінностей від відповідача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду й посилання апелянта на відсутність шкоди, заподіяної фактом невиконання нею договірних умов. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В ході розгляду справи позивачем було доведено, що відповідач не виконувала два з трьох взятих на себе за договором зобов`язання (третє зобов`язання стосується обов`язку здійснити поховання позивача після смерті), відтак позивач таким невиконанням повністю був позбавлений тих благ, які мав отримувати в рамках укладеного договору, що в даному випадку може констатуватися лише як істотне порушення умов такого договору.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду і порушень прав апелянта з приводу позбавлення її можливості представлення своєї позиції в суді. Всі надані нею докази та аргументи були оцінені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом при розгляді даної справи, і за результатами такої оцінки апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. При цьому колегія суддів зважає на те, що відповідачу була надана можливість представити до апеляційного суду усі докази, якими вона бажала доводити свою позицію.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Д.О. Таргоній

К.П. Приходько