У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

"03" жовтня 2019 р.

м. Рівне

Справа № 569/11914/17

Провадження № 22-ц/4815/1258/19

Рівненський апеляційний суд у складі судді Хилевича С.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2019 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2019 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором в сумі 135 113,50 доларів США; пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором в сумі 109 971,60 гривень та 53 984,28 гривень судового збору.

На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, до якої додано заяви про звільнення, зменшення чи розстрочення судового збору та про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, проте відмовлено в задоволенні заяви про звільнення, зменшення чи розстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для усунення процесуальних недоліків, шляхом надання суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору в сумі 80 976,42 гривень або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В порядку виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано клопотання про зменшення сплати судового збору, де просила звільнити її від сплати судового збору або ж зменшити його до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На його обґрунтування зазначала, що розмір необхідного до сплати судового збору занадто великий та позбавляє її права на справедливий суд, який передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). При цьому, в підтвердження свого майнового стану, надала інформацію про відсутність в неї рухомого і нерухомого майна та копію акта перевірки матеріально-побутових умов.

Проте, такі доводи заявника не свідчать про відсутність у неї коштів для сплати судового збору та не дають достатніх підстав для звільнення чи зменшення сплати судового збору.

Враховуючи наведене, предмет позову, виниклі у сторін спірні відносини, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому необхідність сплати судових витрат не може визнаватися обмеженням права доступу до суду, оскільки, за змістом положень ст. 6 Конвенції, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Таким чином, зменшення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком, а сторона повинна довести суду таку необхідність та наявність для того підстав.

Тобто, законодавець наділив суди певними дискреційними повноваженнями при вирішенні питань щодо можливості звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, якими він вправі користуватися на власний розсуд, виходячи із наявності певних обставин та умов.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом ("Шишков проти Росії" від 20 лютого 2014 року).

Покликання ОСОБА_1 на те, що вона позбавлений доступу до правосуддя, не заслуговують на увагу, оскільки нею не доведено неможливості сплатити судового збору, а лише в такому разі це було б перешкодою доступу до правосуддя. Враховуючи, що судові процедури повинні бути справедливими і для позивача, і для відповідача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

При цьому, Конвенція, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика ЄСПЛ під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Голдер проти Об`єднаного Королівства від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним; воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути (рішення у справі Герен проти Франції від 29 липня 1998 року).

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом із тим, відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 185, 357, 381 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про звільнення чи зменшення сплати судового збору.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2019 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною і повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Суддя Рівненського апеляційного суду С.В. Хилевич