Справа № 203/2860/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такаю, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2004 року є власником квартири АДРЕСА_1 . 07.04.2006 року в квартирі було зареєстровано її сина ОСОБА_2 . Крім неї та відповідача в квартирі також зареєстровані її мати ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що відповідач майже два роки в квартирі не з`являється, комунальні послуги не сплачує, станом квартири не цікавиться та не має наміру її утримувати, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

В наданій заяві позивачка просила розглядати справу без її участі, зазначивши про підтримання заявленого позову.

Відповідач до суду за неодноразовими викликами не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав та будь-яких клопотань по справі не заявляв.

Треті особи за викликами до суду також не з`явились, не повідомивши про причини своєї неявки.

З урахуванням зазначеного, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2004 року є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 .

07.04.2006 року в квартирі було зареєстровано її сина ОСОБА_2 .

Також в квартирі, крім позивачки та відповідача зареєстровані мати позивачки ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 .

Відповідно до акту від 01.08.2019 року, складеного та підписаного мешканцями квартир АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , зафіксовано факт не проживання ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_4 будинку на протязі більше двох років та відсутність його особистих речей.

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до термінів, наведених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:

-місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

-місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що останній в належній позивачці на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 на протязі близько двох років не проживає, особистих речей не залишив, комунальні послуги не сплачує та станом квартири не цікавиться.

Будь-яких обставин, які б свідчили про створення відповідачу перешкод в проживанні та користуванні квартирою під час розгляду справи не встановлено.

З урахуванням встановлених обставин та наведених положень діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач в силу ч.2 ст.405 ЦК України втратив право користування квартирою.

В зв`язку з цим, а також враховуючи, що наявність його реєстрації в належній позивачці квартирі, створює останній перешкоди у вільному користуванні майном та реалізації прав власника, змушує нести додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, позовні вимоги слід задовольнити та визнати відповідача такими, що втратив право користування квартирою.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.150 ЖК України, ст.ст.16,319,321,383,391,405 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.4,5,10,11,12,76-82,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такаю, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивачки ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 жовтня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак