ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1007/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/2673/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 серпня 2019 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней 24" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2018 року ТзОВ "Кредитні рішення Моней 24" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову банк посилався на те, що 07 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні рішення Моней24» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № та додаткова угода №-4 від 02.03.2018 р. про надання кредиту в сумі 3000 грн з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 1.93 % терміном на 30 календарних днів з строком погашення до 01.04.2018 року. Проте, ОСОБА_1 не виконано умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 25530 гривень, яка складається з : 3000 грн. - сума простроченого основного боргу за кредитом, 1255 грн. - сума нарахованих процентів, 21275 грн. - пені.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 серпня 2019 року позов ТзОВ "Кредитні рішення Моней 24" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ТзОВ "Кредитні рішення Моней24" (Код п/р № НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 338783, вул. Бойківська, 4 м. Тернопіль) заборгованість за кредитним договором у розмірі 25530 грн., з яких: 3000 грн. - сума простроченого основного боргу за кредитом, 1255 грн. - сума нарахованих процентів, 21275 грн. - пеня, а також 1762 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 серпня 2016 року в частині стягнення 21275 грн. пені та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково: стягнути на користь ТзОВ "Кредитні рішення Моней24" заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000 грн., за сплатою відсотків в сумі 1255 грн., за пенею за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в сумі 500 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що вона визнає порушення нею умов кредитного договору, проте сума пені присуджена до сплати за несвоєчасне погашення кредиту є явно завищеною, так як перевищує тіло кредиту в 7 раз.

Суд при вирішенні справи не застосував ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідками є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягнути із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове забезпечення неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Окрім цього, суду першої інстанції слід було врахувати, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити.

Апелянтка зазначила, що вона не могла належно виконувати умови кредитного договору через важкі життєві обставини, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_2 , яка перед тим довго хворіла і їй було поставлено діагноз ішемічної хвороби серця, кардіосклероз, метаболічної кардіоміопатія, хронічна серцева недостатність та кіфосколіоз. Усі гроші були спрямовані насамперед на дороговартісне лікування матері, а тому у неї не було достатньо коштів для сплати кредиту.

ТзОВ "Кредитні рішення Моней24" подало відзив на апеляційну скаргу, де зазначили, що 10 квітня 2018 року ОСОБА_1 було запропоновано укласти договір "реструктуризації" боргу, який складав на той час лише 5320 грн. Відповідачка погодилась, проте постійно відкладала підписання даного договору через особисті причини. 12 квітня 2019 року вона відмовилась від укладення реструктуризації та зазначила, що борг сплатить лише по рішенню суду.

Відповідач з моменту отримання кредитних коштів, а саме з 02.03.2018 року не зробила жодного платежу. В даному випадку кредитор не отримав дохід від коштів якими користується ОСОБА_1 .

Протягом всього часу відповідач жодного разу не звернулась до кредитора з проханням переглянути умови кредитування та погашення існуючого боргу через фінансові труднощі та сімейні негаразди, а лише надала пояснення, що борг в 25000 грн. для неї - "копійки".

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами п.п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 07 лютого 2018 року між ТзОВ «Кредитні рішення Моней24» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № відповідно до якого були надані кредитні кошти в розмірі 3000 гривень з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 1,393 % терміном на 30 календарних днів з строком погашення до 01.04.2018 року.

Додатковою угодою від 02.03.2018 року №-4 до кредитного договору № від 7.02.2018 року сторони у п. 4 передбачили, що кредит надається кредитодавцем на банківську картку позичальника НОМЕР_4 в банку: Public Joint-Stock Company Com.

Пунктом 12 додаткової угоди встановлено, що сторони підписують даний додаток з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язаний діяти наступним чином:

п. 15.1 - позичальник зобов`язується здійснювати повернення Кредиту та нарахованих відсотків на умовах, встановлених Кредитним договором та додатками до нього. Повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом здійснюється згідно з графіком розрахунків встановлених у додаткових угодах до даного договору;

п.15.2 - позичальник повертає кредит і сплачує проценти за користування кредитом шляхом перерахування грошових коштів на рахунок кредитора, вказаний у розділі кредитного договору в безготівковій формі;

п.15.3. - датою повернення кредиту чи частини кредиту та датою сплати відсотків за користування кредитом вважається дата зарахування грошових коштів у розмірі, встановленому графіком розрахунків, на рахунок кредитора, вказаний у розділі кредитного договору в безготівковій формі;

п.16.1.1. - кредитор має право вимагати від позичальника повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за кредитним договором та додатками для нього;

п. 16.1.3. - у випадку прострочення погашення кредиту більше як на 14 днів, ніж з дати погашення встановленої у графіку розрахунків, - звернутись до суду за примусовим стягненням боргу, чи переуступити таке право компанії колектору, для стягнення відповідних боргових зобов`язань.

Пункт 10 договору передбачає, якщо позичальник не повернув кредит у строк, затверджений сторонами у заявці та/або додатку до кредитного договору, пеня за невиконання умов повернення кредиту, яку позичальник додатково нараховує кредитодавцю становить 2 % від суми неповернутого кредиту за кожен день такого неповернення і аж до кінцевого виконання позичальником кредитних зобов`язань за даним договором.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем не здійснено жодного платежу по кредиту.

В результаті порушення умов кредитного договору відповідачем заборгованість по кредитному договору становить: 25 530 грн., з яких: 3000 грн. - сума простроченого основного боргу за кредитом, 1255 грн. - сума нарахованих процентів, 21275 грн. - пеня (250 днів), що стверджується розрахунком заборгованості станом на 07 грудня 2018 року.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 зазначила, що не заперечує щодо укладення вищевказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів у сумі 3000 грн. та погоджується із рішенням суду в частині стягнення основного боргу за кредитом 3000 грн. та 1255 грн. - нарахованих процентів.

Щодо стягнення суми пені у розмірі 21275 грн. ОСОБА_1 вважає занадто великою та такою, що не відповідає вимогам законодавства України.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя стаття 551 ЦК України).

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів").

Також, про споживача, як слабку сторону в договірних відносинах, висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі №1-12/2013, в якому зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, 2, ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 №15-рп/2011 межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Отже, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцем.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції істотними обставинами в розумінні вказаних положень закону вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 є споживачем та відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" є слабкою стороною в договірних відносинах та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Також апеляційною інстанцією враховано її важкі життєві обставини, а саме, що через хворобу та смерть матері вона не могла належно виконувати умови кредитного договору.

Як вбачається із позовної заяви ТзОВ "Кредитні рішення Моней24" просить стягнути із ОСОБА_1 пеню у розмірі 21275 грн. при тому, що сума основного боргу складає 3000 грн., тобто розмір пені у сім разів перевищує розмір збитків.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір пені до суми основного боргу.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи те, що відповідач не заперечує щодо повернення 3000 грн. - прострочення основного боргу за кредитним договором та 1255 грн. - нарахованих процентів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції щодо стягнення розміру пені змінити, зменшити суму пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Кредитні рішення Моней 24" з 21275 грн. до 3000 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки за клопотанням ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, а апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, колегія суддів вважає, що слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" в дохід держави судовий збір в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Керуючись ст. ст. 19, 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 серпня 2019 року в частині стягнення пені змінити, зменшити суму пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" з 21275 грн. до 3000 грн.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" (Код п/р № НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 338783, вул. Бойківська, 4 м. Тернопіль) в дохід держави судовий збір в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак