Справа № 487/2581/19
Провадження № 2/487/1487/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ

16.09.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Карташевої Т.А.,
за участю секретаря Кожина В.О.,
розглянувши цивільну справу за позовом Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Державний концерн «Укроборонпром» про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» звернулось до суду з позовом, в якому просило усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :03:005:0009 знаходиться у постійному користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 31.05.1995 року, відноситься до земель «Ж» - землі оборони. 06.08.1985 року квартира АДРЕСА_3 була надана для тимчасового мешкання (на період праці) без надання ордеру на вселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її чоловіку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які працювали у військовій частині НОМЕР_1 . В них народилися діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які були зареєстровані за місцем реєстрації батьків. Відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дітьми ОСОБА_6 та відповідно були зареєстровані за місцем реєстрації матері. Проте ОСОБА_5 помер у 2004 році, ОСОБА_4 померла у 2015 році, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після смерті ОСОБА_6 у вказаній квартирі тривалий час ніхто не мешкає, а саме: ОСОБА_1 не мешкає з 2001 року, ОСОБА_3 з 2014 року, ОСОБА_3 з 2012 року. В той же час відповідачі є зареєстрованими у вказаній квартирі, що порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження власністю.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовну вимоги підтримував в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань та відзив на позов до суду не надали.
Представник третьої особи Державний концерн «Укроборонпром» до судового засідання не з`явився, суду надав пояснення, в яких позовні вимоги Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, справу просить слухати за відсутності представника Державного концерну «Укроборонпром».

Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 136 ГК України передбачено, що право господарського відання є речовим правом суб1єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовується положення закону, встановлені для захисту права власності.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2018 року, ДП «Миколаївський бронетанковий завод», на праві господарського відання, є правокористувачем нежитлового об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 . Форма власності державна. Власник Державний концерн «Укроборонпром».

Земельна ділянка за адресою м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 113, кадастровий номер: :03:005:0009 знаходиться у постійному користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 31.05.1995 року, відноситься до земель «Ж» - землі оборони.

Відповідно до опису, до складу нерухомого майна, за адресою АДРЕСА_2 входять: корпус №8 склад запасних частин з КПП; склади літ. Б-1, В-1, Г-2, З-1, И-1, К-1; корпус №5 адміністративно-побутовий літ. Д-1; пункт технічного обслуговування автомобілів літ Е-1; гараж літ. Ж-1; естакада №9; пункт зовнішнього миття №10; споруди №І; огорожі №11-14; Л-1 житловий будинок, загальною площею 196,4 кв.м.

Згідно з технічним паспортом на виробничий будинок бронетанкового заводу від 20.09.2017 року - житловий будинок Л-1, загальною площею 196.4 кв.м.. житловою площею 125,1 кв.м., складається з 4-х приміщень. Будинок 1917 року побудови.

За даними виконавчого комітету Миколаївської міської ради, які відображені у листі від 13.02.2018 року № 1113/02.02.01-08/Ш/18, Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод». яке є правонаступником ДП «Миколаївський ремонтно-механічний завод», не перебуває у переліку підприємств, установ та організацій, які самостійно здійснюють квартирний облік. Працівники підприємства взяті на квартирний облік у виконкомі Миколаївської міської ради із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку, згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 22.07.2011 року № 775.

Відповідачі зареєстровані за адресою - АДРЕСА_2 у приміщені (квартирі) № 3 загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., допоміжною площею 22,5 кв.м.

06.08.1985 року квартира була надана для тимчасового мешкання (на період праці) без надання ордеру на вселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її чоловіку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які працювали у військовій частині НОМЕР_1 . В них народилися діти - відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які були зареєстровані за місцем реєстрації батьків.

Відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дітьми ОСОБА_6 та відповідно були зареєстровані за місцем реєстрації матері.

У 2004 році помер ОСОБА_5 , у 2015 році померла ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_6 , з листопада 2017 року, у квартирі АДРЕСА_4 ніхто не мешкає. Вказане підтверджується Актом про не проживання від 15.03.2019 року, складеним ДП «Миколаївський бронетанковий завод» в присутності мешканців будинку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які своїми підписами засвідчили, що у вказаній квартирі ОСОБА_1 не проживає з 2001 року, ОСОБА_3 не проживає з 2012 року, ОСОБА_2 не проживає з 2014 року.

Вказані обставини підтверджуються також показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані в судовому засіданні.

Пунктом 36 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року передбачено, що за змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку з цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців без поважної причини, така особа за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК України може бути визнана такою, що втратила право користування житлом.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено та підтверджено факт не проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в спірній квартирі понад шести місяців без поважних причин, зважаючи, що їх реєстрація в даній квартирі порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження свої майном, суд приходить до висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Державний концерн «Укроборонпром» про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. (по 640,33 грн. з кожного).

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 279, 280-282 ЦПК, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Державний концерн «Укроборонпром» про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. (по 640,33 грн. з кожного).
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 26.09.2019 року.

Позивач: Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод», адреса місцезнаходження: 54055, м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 120, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: відомості відсутні.

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: відомості відсутні.

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: відомості відсутні.

Третя особа: Державний концерн «Укроборонпром», адреса місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36, .

Суддя Т.А.Карташева