Справа № 462/3575/19 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2097/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 462/3575/19

Провадження № 22ц/811/2097/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 7 червня 2019 року (суддя Палюх Н.М.),

у справі

за позовом ОСОБА_3 до Залізничного відділу Державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з участю третьої особи: Управління Державної казначейської служби України у Залізничному районі м.Львова Львівської області про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню та повернення коштів,-

встановив:

3 червня 2019 року ОСОБА_2 звернувся з цим позовом.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 7 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Вказує, що відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції не врахував, що згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Стверджує, що він звернувся з позовом про визнання постанови про стягнення з нього виконавчого збору у відповідній сумі такою, що не підлягає виконанню внаслідок скасування судом рішення, в межах примусового виконання якого і було винесено оскаржувану постанову. Зазначає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження не враховано, що до спірних правовідносин можливо застосувати аналогію закону, так як відповідно до вимог ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з такого.

3 червня 2019 року позивач звернувся з позовом, у якому просить визнати такою, що не підлягає виконанню постанову про стягнення з нього виконавчого збору у виконавчому провадженні № 53718322 від 26 червня 2018 року в сумі 144 376,56 грн., а також повернути йому стягнутий на виконання цієї постанови виконавчий збір в сумі 72 000 грн.

В позовній заяві позивач посилається на ст. ст. 27, 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що спір виник з приводу постанови головного державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області про стягнення виконавчого збору від26 червня 2018 року під час виконання виконавчого листа №161/6131/16-ц, виданого 14 березня 2017 року Залізничним районним судом м. Львова на підставі рішення суду від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ «УкрсибБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач звернувся з позовом у порядку позовного провадження (Розділ III «ПОЗОВНЕ ПРОВАДЖЕННЯ» ЦПК України), а не зі скаргою згідно Розділу VII «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ» ЦПК України.

Зідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з виконанням рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 грудня 2016 року у справі, то у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Залізничного відділу Державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Управління Державної казначейської служби України у Залізничному районі м.Львова Львівської області, про визнання постанови про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню та повернення коштів, необхідно відмовити, так як дане питання не може розглядатися в порядку позовного провадження.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Залізничного відділу Державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання постанови від 26 червня 2018 року ВП №53718322 про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутих на виконання цієї постанови коштів.

Відмовляючи у відкритті адміністративного провадження адміністративними судами зазначено, що справа не підсудна цим судам, а має розглядатися Залізничним районним судом м. Львова за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахування приписів статті 4 ЦПК України, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право, свободи чи інтереси.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч. 1 ст 16 ЦК України захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом ) визначених законом випадках.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Позивач звернувся з позовом про визнання постанови про стягнення виконавчого збору у відповідній сумі такою, що не підлягає виконанню внаслідок скасування судом рішення, в межах примусового виконання якого було винесено спірну постанову, а також стягнення суми.

Постанова державного виконавця, яка є окремим виконавчим документом, по якому відкрито виконавче провадження, та згідно якого стягуються кошти.

Статтею 186 ЦПК України встановлено вичерпні підстави, коли суддя має право відмовити у відкритті провадження у справі, якими є: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами; у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим; є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Разом з тим, в силу вимог ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні (в розумінні вимог ч. З ст. 258 ЦПК України) такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

До спірних правовідносин можливо застосувати аналогію закону, так як відповідно до вимог ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі, суд передчасно і помилково виходив з того, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відмовив у відкритті провадження у справі.

Оскаржувана ухвала перешкоджає провадженню у справі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст. 379, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 7 червня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 1 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді