Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 279/7207/15-ц

провадження № 61-6530св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Коростенська міська рада Житомирської області,

третя особа - Управління Держземагентства в Коростенському районі Житомирської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Косигіної Л. М., Худякова А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Коростенської міської ради Житомирської області, третя особа - Управління Держземагентства в Коростенському районі Житомирської області, про внесення змін до рішення міської ради, припинення дії земельного сервітуту, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 є власниками 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та власниками земельної ділянки площею 0,0596 га за вказаною адресою.

При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_3 належить по 18/400, а

ОСОБА_2 - 18/200 частини житлового будинку та по ј й Ѕ частині земельної ділянки відповідно. Земельна ділянка належить позивачам на підставі рішення Коростенської міської ради Житомирської області

від 07 серпня 2008 року № 53.

ОСОБА_5 належить 13/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить квартиру № НОМЕР_2 , на підставі договору дарування від 15 жовтня

2014 року.

ОСОБА_6 є власником частини вказаного будинку (18 / 100) та земельної ділянки на підставі договору дарування від 17 серпня 2013 року.

Рішенням Коростенської міської ради Житомирської області від 07 серпня 2008 року № 53 позивачам передано у власність 0,0596 га земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування частини житлового будинку та господарських споруд. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 09 липня 2010 року на належній позивачам на праві власності земельній ділянці встановлено сервітут площею 0,0077 га, який надано з метою проходу чи проїзду через земельну ділянку відповідачам (попереднім власникам квартир).

Посилаючись на те, що відбулась зміна власників квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим відпала необхідність спільного користування власниками квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2, та НОМЕР_3 частини земельної ділянки площею 64 кв. м для виходу у провулок АДРЕСА_1 , оскільки фактично існує окремо облаштований вихід, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд поновити строк для звернення до суду з вказаним позовом; внести зміни до підпункту 17.1 пункту 17 рішення Коростенської міської ради Житомирської області від 20 грудня 2007 року № 53 «Про затвердження розділів земельних ділянок» шляхом виключення із тексту рішення слів «в тому числі земельні ділянки загального користування між громадянами …», слів « ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - площею 64 кв. м», про припинення дії земельного сервітуту площею 0,0077 га, встановленого на земельній ділянці площею 0,0596 га на АДРЕСА_1 , що становить квартиру АДРЕСА_7 , для проходу та проїзду; усунути перешкоди у користуванні вищевказаною земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та членам їх сімей права проходу і проїзду до своїх квартир на АДРЕСА_1 через зазначену земельну ділянку,

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 17 травня 2016 року (у складі судді Коваленко В. П.) позов

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 строк для звернення до суду з позовом про внесення змін до рішення Коростенської міської ради Житомирської області від 20 грудня 2007 року № 53.

Внесено зміни до підпункту 17.1 пункту 17 рішення Коростенської міської ради Житомирської області від 20 грудня 2007 року № 53 «Про затвердження розділів земельних ділянок шляхом виключення з тексту рішення слів «у тому числі земельні ділянки загального користування між громадянами…»,

слів «… ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - площею 64 кв. м».

Припинено дію земельного сервітуту площею 0,0077 га, встановленого на земельній ділянці площею 0,0596 га, на АДРЕСА_1 , що становить квартиру АДРЕСА_7 , для проходу та проїзду .

Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0596 га на АДРЕСА_1 , що становить квартиру АДРЕСА_7 шляхом заборони ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та членам їх сімей права проходу та проїзду до своїх квартир на АДРЕСА_1 через зазначену земельну ділянку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, останній може бути припинено у випадку припинення підстав його встановлення, оскільки попередній власник ОСОБА_8 облаштувала від своєї квартири окремий вихід та окрему хвіртку на АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим відпали підстави для продовження раніше встановленого сервітуту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 серпня 2016 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 17 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки не визначився з характером правовідносин, які виникли між сторонами, колом заінтересованих осіб; не вирішив питання щодо залучення до участі у справі членів сімей відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , хоча і зобов`язав їх усунути перешкоди позивачам у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони проходу та проїзду до своїх квартир.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ані рішенням Коростенської міської ради Житомирської області від 20 грудня 2007 року № 53, ані державним актом про право на земельну ділянку, щодо якої встановлено обмеження її використання у вигляді земельного сервітуту та власниками якої є

ОСОБА_2 та члени її сім`ї, не вбачається конкретної особи, що має право на користування цим сервітутом.

Крім того, на даний час, враховуючи незаконність такого сервітуту також відпали правові підстави для використання земельного сервітуту, оскільки останній був встановлений для проходу та проїзду землекористувачів та співвласників житлового будинку, але зараз вказані співвласники житлового будинку облаштували окремий прохід та проїзд до належних їм частин житлового будинку.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2016 року ОСОБА_5 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та власниками земельної ділянки площею 0,0596 га за вказаною адресою.

При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_3 належить по 18/400, а

ОСОБА_2 - 18/200 частини житлового будинку та по ј та Ѕ частині земельної ділянки відповідно. Земельна ділянка належить позивачам на підставі рішення Коростенської міської ради Житомирської області

від 07 серпня 2008 року № 53.

ОСОБА_5 належить 13/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить квартиру № НОМЕР_2 , на підставі договору дарування від 15 жовтня

2014 року.

ОСОБА_6 є власником 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить квартиру НОМЕР_1 , на підставі договору дарування від 17 серпня

2013 року, та земельна ділянка площею 0,0538 га за вказаною адресою, яка належить дарувальнику ОСОБА_8 на підставі державного акта

від 19 березня 2009 року (рішення Коростенської міської ради Житомирської області від 07 серпня 2008 року).

Суди встановили, що 28 березня 2007 року складений варіант розділу земельної ділянки на АДРЕСА_1 згідно з фактичним користуванням, який був підписаний всіма користувачами земельною ділянкою - співвласниками домоволодіння, який був предметом розгляду узгоджувальної комісії Виконавчої комітету Коростенської міської ради Житомирської області про розгляд земельних спорів громадян від 26 листопада 2007 року.

У листах Управління Держземагенства у Коростенському районі Житомирської області від 01 серпня 2014 року та 12 лютого 2015 року вказано, що у державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,0596 га на АДРЕСА_1 , який був виданий ОСОБА_2 , відображений план меж земельної ділянки з встановленим сервітутом для проходу чи проїзду через земельну ділянку площею 0,0077 га.

Всі відомості про вказану земельну ділянку, що містяться в державному акті на право власності на землю, внесені до Національної кадастрової системи (далі - НКС).

Сервітут був встановлений на підставі розподілу земельної ділянки, який був погоджений всіма співвласниками житлового будинку та затверджений рішенням Коростенської міської ради Житомирської області від 20 грудня 2007 року № 53.

Також суди встановили, що пунктом 17 рішення Коростенської міської ради Житомирської області від 20 грудня 2007 року № 53 «Про затвердження розділів земельних ділянок» затверджено розділ земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Пунктом 17.1 вказаного рішення визнано за ОСОБА_8 право користування земельною ділянкою площею 531 кв. м, за ОСОБА_7 -

250 кв. м, ОСОБА_9 - 156 кв. м, ОСОБА_10 - 227 кв. м, ОСОБА_11 - 199 кв. м, за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - 515 кв. м, у тому числі земельні ділянки загального користування між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 площею 64 кв. м; ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - 164 кв. м; ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - 78 кв. м, у тому числі земельна ділянка обмеженого користування для ОСОБА_7 - 5 кв. м.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 3 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом «д» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначали, що, оскільки попередній власник ОСОБА_8 облаштувала від своєї квартири окремий вихід та окрему хвіртку на АДРЕСА_1 , тому відпали підстави продовження раніше встановленого сервітуту.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Згідно зі статтею 98 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Частиною першою статті 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій) суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що позивачі не довели належними та допустимими доказами, що на спірній земельній ділянці існує інший прохід та проїзд до належних відповідачам квартир - частин будинку АДРЕСА_1 , ніж визначено варіантом розподілу у 2007 році.

Апеляційний суд зазначив, що у судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що дійсно підписували зазначений варіант, який всіх влаштовував, проте, після зміни власників будинку між ними почали виникати суперечки щодо користування земельною ділянкою. Крім того

ОСОБА_8 облаштувала окремий прохід до своєї частини будинку, яким і користуються відповідачі.

Встановивши, що ухвалене у справі рішення суду першої інстанції безпосередньо стосується прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користування житловим будинком, чим порушується право останніх на справедливий судовий розгляд, що передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачі облаштували окремий прохід та проїзд до належних їм частин житлового будинку, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Крім того, під час апеляційного розгляду позивачам роз`яснювалося право подати докази на спростування наявного варіанту розподілу земельної ділянки та наявності іншого проходу й проїзду до належних відповідачам частин будинку, чи заявити клопотання про призначення судової земельної експертизи, роз`яснено наслідки невчинення даних дій. Проте, від проведення експертизи позивачі відмовилися, вважаючи достатніми їх пояснення та акт від 04 лютого 2016 року, складений сусідами - мешканцями квартири АДРЕСА_10 , а також те, що ОСОБА_6 визнала наявність лазу до її частини будинку, який використовується її родиною як прохід, проте не є проїздом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року).

Рішення апеляційного суду є достатньо мотивованим та таким, що відповідає нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська