ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6113/14-ц

провадження № 22-ц/4809/901/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді Кіселик С.А., Мурашко С.І.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

відповідач - ОСОБА_1 , представник адвокат Бойко Олег Вікторович;

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», представник Маленко Оксана Олегівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23 квітня 2018 року (суддя Павелко І.Л.).

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року, згідно з якою судом задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», заявник) про заміну стягувача; здійснено заміну стягувача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «Укрсиббанк») на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Так, згідно з поданою апеляційною скаргою ОСОБА_1 просить ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року скасувати; справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розглядаючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст. 76-89 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, поданих заявником, не надав їм належної оцінки. Так, подані заявником копії документів, а саме: договору факторингу з додатками, акта приймання-передачі прав вимоги та довіреність, не посвідчені належним чином (а.с. 20-36 том 2). Крім того, додатки до договору факторингу не містять дати їх складання, реквізитів самого договору факторингу, інформації стосовно якого саме кредитного договору та заборгованості вони складені (а.с. 25-31 том 2). У додатку № 6 до договору факторингу взагалі викладено інформацію щодо особи « ОСОБА_2 » (а.с. 32 том 2). Скаржник акцентує увагу на тому, що про порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства щодо належності та допустимості доказів під час розгляду заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні було зазначено в ухвалі Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року у даній справі (попередній розгляд), однак, суд першої інстанції в ході нового розгляду заяви не звернув уваги на вказівки суду апеляційної інстанції.

Зазначенні порушення вимог процесуального закону, на переконання скаржника, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху; запропоновано скаржнику у термін, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, надати до Кропивницького апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали від 23 квітня 2018 року, в якій вказати обґрунтовані підстави його пропуску; повідомлено скаржника про наслідки невиконання вимог ухвали від 21 травня 2019 року.

За відсутності інформації про отримання скаржником ухвали від 21 травня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, 06 червня 2019 року апеляційним судом повторно направлено скаржнику, а також представнику скаржника ОСОБА_3 копії ухвали суду апеляційної інстанції від 21 травня 2019 року.

Відповідно до ухвали від 05 серпня 2019 року представнику скаржника за його клопотанням продовжено встановлений судом строк на виконання вимог ухвали від 21 травня 2019 року на десять днів з дня отримання копії ухвали; постановлено скаржнику в межах встановленого судом строку надати до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказати обґрунтовані підстави його пропуску.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року з підстав, що в ній зазначені, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року; відкрито апеляційне провадження у справі.

13 вересня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на апеляційну скаргу, згідно з яким заявник вважає ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року у даній справі такою, що постановлена з дотриманням вимог процесуального та матеріального права, є законною та обґрунтованою. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 2-1303/09, заявник зазначає, що заміна сторони її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин (а.с. 180-181том 1 виділених матеріалів справи).

Згідно з ухвалою від 16 вересня 2019 року закінчено підготовчі дії у справі; справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді.

Відповідно до розпоряджень в.о. керівника апарату Кропивницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року № 276 та від 08 жовтня 2019 року № 304 здійснено відповідно заміну члена колегії з розгляду даної справи судді Єгорової С.М. суддею Голованем А.М., судді Голованя А.М. суддею Мурашком С.І.

11 жовтня 2019 року на адресу Кропивницького апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи № 404/6113/14-ц, направлені Кіровським районним судом м. Кіровограда на відповідний запит апеляційного суду.

У судовому засіданні 15 жовтня 2019 року, продовженому після перерви, оголошеної апеляційним судом у судовому засіданні 09 жовтня 2019 року, представникПАТ «Укрсиббанк» участі не брав. Як вбачається з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення судової повістки, зазначена особа належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а.с. 216 том 1 виділених матеріалів).

Таким чином, неявка представника ПАТ «Укрсиббанк» в засідання апеляційного суду не є перешкодою для розгляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи № 404/6113/14-ц та матеріали, виділені судом першої інстанції для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши оскаржувану ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

21 жовтня 2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 травня 2007 року в розмірі 61 501 грн. 94 коп.

30 грудня 2014 року стягувачу видано відповідний виконавчий лист.

27 вересня 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до Кіровського районного суду м. Кіровограда із заявою про заміну стягувача; просив суд замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником -ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». В обґрунтування заяви зазначено, що 20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 25 травня 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Просив суд замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» по даній справі.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2017 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Згідно з ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено частково; скасовано ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2017 року; справу направлено до суду першої інстанції для нового розгляду заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача.

За результатами нового розгляду заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, визначених нормами матеріального права, для задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні; замінив стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» по цивільній справі за № 404/6113/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 25 травня 2007 року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та додатково зазначає наступне.

Відсутність інформації щодо відкритого виконавчого провадження не є перешкодою для заміни сторони у виконавчому провадженні, адже така заміна можлива на будь-якій стадії процесу.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у справі №756/4530/17-ц від 28 лютого 2019 року.

25 квітня 2018 року Верховний Суд у справі № 2-н-148/09, провадження № 61-1104св18 (ЄДРСРУ № 73627702), досліджуючи питання щодо заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, дійшов висновку, що заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18 (ЄДРСРУ № 73001190) та у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

22 березня 2019 року Верховним Судом у справі №412/15902/2012 вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

До заяви про заміну стягувача у даній справі заявником було додано копію свідоцтва від 19 листопада 2013 року серія ФК № 435, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 75 том 1).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена Кіровським районним судом м. Кіровограда з додержанням вимог матеріального права.

Разом з тим, ОСОБА_1 ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року оскаржується з підстав порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо доказів та доказування у цивільному процесі.

Як визначено у ч.ч. 1.2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як зазначає скаржник у апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, ґрунтуються на неналежних доказах, а саме: на незавірених належним чином копіях договору факторингу з додатками, акта приймання-передачі прав вимоги та довіреності; додатки до договору факторингу не містять дати їх складання, реквізитів самого договору факторингу, інформації стосовно якого саме кредитного договору та заборгованості вони складені; у додатку № 6 до договору факторингу взагалі викладено інформацію щодо особи « ОСОБА_2 ».

Перевіривши оскаржуване судове рішення в межах викладених доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає визначених процесуальним законом підстав для його скасування за наступного.

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Отже, якщо у боржника виникли обґрунтовані сумніви щодо належності і допустимості поданих заявником в обґрунтування заяви про заміну стягувача копій письмових доказів, ОСОБА_1 не був позбавлений права та можливості клопотати перед судом про витребування оригіналів тих документів, відповідність яких наявним у справі копіям ставилася ним під сумнів.

Водночас, матеріали справи не містять підтвердження звернення скаржника з таким клопотанням до суду першої інстанції, тоді як витребування оригіналів письмових доказів є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

При цьому, під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19 лютого 2009 року, зазначається, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством.

Враховуючи наведені вище вимоги щодо доказів і доказування, надавши оцінку наявним у справі письмовим доказам як в цілому, так і кожному окремо, колегія суддів повністю погоджується зі здійсненою судом першої інстанції правовою оцінкою фактичних обставин та наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стаття 1077 ЦК передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні врегульовані ст. 512 ЦК України. Дані норми матеріального права відповідають підставам заявленої вимоги і правильно застосовані судом першої інстанції.

Між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 20 квітня 2015 року укладений договір факторингу.

Колегією суддів взято до уваги, що звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача у даній справі, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надала на підтвердження власних доводів копії письмових доказів, зокрема копію договору факторингу та акта приймання-передачі права вимоги (а.с. 66-68 том 1), які були прошиті та пронумеровані, а напис «З оригіналом згідно» на звороті останнього аркушу пакету документів, скріплений підписом директора заявника та печаткою товариства (зв. бік а.с. 79 том 1). До заяви про заміну стягувача було додано також підписаний директором заявника витяг з реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 69 том 1), тобто витяг з додатку до договору факторингу, у якому зазначено, зокрема, ПІП боржника ОСОБА_1 , реквізити кредитного договору та договору, укладеного в забезпечення кредитного зобов`язання, обсяг зобов`язання боржника, вимога за яким передавалась банком заявнику. Додатки до договору факторингу, на які посилався скаржник у апеляційній скарзі, є лише бланками зазначених документів, а тому і не містять необхідних реквізитів.

Крім того, у виділених матеріалах справи наявні копії договору факторингу, реєстру боржників до договору факторингу та акт приймання - передачі права вимоги, відповідність оригіналу кожного аркушу яких належним чином посвідчена директором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 183-188 том 1 виділених матеріалів).

Апеляційний суд також враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, як визначено вказаною процесуальною нормою, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Поміж тим, апеляційна скарга не містить доводів про наявність таких порушень норм процесуального права судом першої інстанції, які згідно з ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Апеляційним судом наявність таких порушень не встановлена.

За викладених обставин, скасування оскаржуваного судового рішення першої інстанції, прийнятого у відповідності до вимог матеріального права та зважаючи на правильно і повно встановлені фактичні обставини справи лише з підстав процесуального характеру, які не можуть вважатися істотними та фундаментальними для вирішення спору, на переконання колегії суддів призведе до надмірного та необґрунтованого формалізму, а також виникнення такого явища як правовий пуризм, яке, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), визнається порушенням права на справедливий суд.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги, як належне обґрунтування заперечень, надану скаржником до суду апеляційної інстанції копію довідки АТ «Укрсиббанк» від 08 жовтня 2019 року № 137-548/617 про відсутність заборгованості ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором від 25 травня 2007 року № 00 та припинення дії договору, у зв`язку з виконанням боржником зобов`язань в повному обсязі (а.с. 223-224 том 1 виділених матеріалів), оскільки зазначений доказ не впливає на правомірність судового рішення першої інстанції, постановленого 23 квітня 2018 року. Більш того, в ній відсутня інформація про дату виконання зобов`язання.

До того ж, відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак, боржником не надано суду доказів належного виконання зобов`язання, що виникло у нього перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у зв`язку з укладенням між банком та заявником договору факторингу.

Таким чином, в межах доводів та вимог апеляційної скарги підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя Л.М. Дьомич

Судді С.А. Кіселик

С.І. Мурашко