Справа № 158/1693/17 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/928/19 Категорія: 1 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я. О.,

з участю: старшого державного виконавця Батрака А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Батрак А.В. за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 липня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії старшого державного виконавця, в якій вказує, що на виконанні Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває судовий наказ про стягнення на його користь із ДП «Торфодобувного підприємства «Журавичі»» заробітної плати у розмірі 82469 грн. 57 коп. 06.05.2019 ним було отримано лист Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області про те, що арештоване майно боржника ДП «Торфодобувне підприємство «Журавичі»» не було реалізовано на прилюдних торгах в зв`язку з відмовою сплати належної суми відповідно до протоколу № 400159 від 22.04.2019, запропоновано йому в 10-денний строк повідомити чи має він намір залишити за собою непродане майно. Листом від 15.05.2019 він повідомив державного виконавця про те, що він хоче залишити за собою наступні приміщення: конюшні (Д-1) вартістю 12448 грн.; артсвердловина № 1 (Е-1) вартістю 2145 грн., артсвердловина № 2 (У-1) вартістю 2145 грн.; ферма 40943 грн., склад № 4 (В-1) вартістю 11222 грн. При цьому за підприємством ще залишиться боргу перед ним у розмірі 13566 грн. 57 коп. по виплаті зарплати. Однак від Ківерцівського РВ ДВС він отримав лист про те, що оскільки він не вніс на депозитний рахунок коштів, що відповідають вартості нереалізованого майна та заборгованості, тому майно йому не передано.

Вважає такі дії державного виконавця неправомірними та просить його зобов`язати винести постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та за фактом його передачі скласти акт.

Ухвалою Ківерцівського районного суду від Волинської області 22.07.2019 в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вважає, що державний виконавець не позбавлений права передати йому окреме майно з того переліку, який був виставлений одним лотом на продаж на прилюдних торгах.

У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець зазначає, що майно, передане на реалізацію одним лотом, а тому і у власність стягувача може бути передано лише весь перелік майна після сплати заявником різниці між вартістю майна та сумою боргу.

Заслухавши пояснення старшого державного виконавця, аналізуючи докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скаргу не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник висловив бажання залишити за собою частину нерухомого майна - конюшню, артсвердловини, склад, ферму, що входить до переліку майна, яке було виставлено на прилюдні торги одним лотом, загальна оцінка якого після третіх електронних торгів становить 584427,90 грн.

Встановлено, що заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 становить 82469.57 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що Законом не передбачено можливості передачі стягувачу після визнання такими, що не відбулися, третіх електронних торгів, частини майна, яке було виставлено на продаж одним лотом.

Такий висновок суду ґрунтується на Законі.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закону) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Згідно з приписами ч. 6 ст. 61 Закону у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Згідно з ч. 8 ст. 61 цього ж Закону у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Згідно з ч.9 статті 61 Закону, майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною.

Заявнику було запропоновано лишити все нереалізоване майно на суму 584427,90 грн. за собою, сплативши різницю між вартістю майна і сумою боргу.

Оскільки кошти на депозитний рахунок від ОСОБА_1 не надходили, майно передане не було.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що старший державний виконавець діяв у межах та відповідно до Закону.

Аргументи апеляційної скарги про наявність підстав для передачі заявнику частини вибраного ним нерухомого майна із того, що було виставлено на електронні прилюдні торги, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з таким.

З аналізу положень частин 6-9 ст. 61 Закону вбачається, що Закон передбачає можливість передачі стягувачу не частини майна, а усього майна, яке було виставлене на електронні торги. У зазначених нормах йдеться про вартість майна, виставленого на електронні торги, а не про складові цього майна, а також про ціну третіх електронних торгів.

Згідно з протоколом № 400159 від 22.04.2019 треті прилюдні торги, ціна яких становить 584427,90 грн. , і яка відповідає вартості виставленого на торги майна, не відбулися, після чого стягувачу ОСОБА_2 В ОСОБА_3 запропоновано залишити майно, яке виставлялось на електронні торги, за собою, що відповідає положенням частин 6-9 ст. 61 Закону (а.с. 98).

Заявник ОСОБА_1 не оскаржував дій державного виконавця, які стосуються організації прилюдних торгів, визначення переліку майна, яке виставлялось на електронні торги.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, та спростовуються вищенаведеними встановленими судом обставинами справи та нормами права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 липня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: