Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 128/2098/13-ц

провадження № 61-43041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Мегабанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

треті особи: орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року у складі судді Бондаренко О. І. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 24 липня

2018 року у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М., Медвецького С. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 30 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» (далі - ВАТ «Мегабанк») та ОСОБА_9 укладений кредитний договір № 29-П/2007, за умовами якого останньому відкрита відновлювальна кредитна лінія на споживчі цілі у розмірі 74 800,00 доларів США на строк до 29 березня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних, а із 01 вересня 2008 року - 14,5 % річних за користування кредитом із погашенням згідно з графіком, вказаним у додатку № 1 до кредитного договору.

На забезпечення виконання ОСОБА_9 зобов`язань за цим кредитним договором між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,25 га за цією ж адресою.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Мегабанк» остаточно просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 96 249,13 доларів США, що в еквіваленті складає 768 549,30 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з продажу майна за ціною, яка буде визначена ліцензованим експертом; виселити з цього житлового будинку ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Мегабанк», третя особа - ОСОБА_9 , про припинення іпотеки. Зустрічний позов обґрунтовувала тим, що ПАТ «Мегабанк» заявив вимогу про розірвання кредитного договору, отже, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін припиняються, у тому числі припиняється й іпотека. Крім того, вона є майновим поручителем і підвищення відсоткової ставки за кредитним договором до 14,5 % річних призвело до збільшення обсягу її відповідальності, тому майнова порука має бути припинена.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2010 року залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до участі у цивільній справі за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2010 року залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідачів.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2010 року позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь

ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року

№ 29П/2007 у розмірі 164640,52 грн, з яких: 35 310,11 грн - заборгованість за кредитом, 114 363,09 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 531,01 грн - штраф за несвоєчасне погашення тіла кредиту, 11 436,31 грн - штраф за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. В решті позовних вимог ПАТ «Мегабанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено іпотеку (договір від 30 березня 2007 року) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 020060103, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01 листопада 2010 року апеляційну скаргу ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2010 року в частині відмови звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та постановлено нове рішення, яким звернуто стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . У позові ОСОБА_1 до ПАТ «Мегабанк» про припинення іпотеки - відмовлено. У решті рішення залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2010 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 листопада 2010 року скасовано. Справу за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_10 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Мегабанк», третя особа - ОСОБА_9 , про припинення іпотеки передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2013 року позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Звернуто стягнення на майно у рахунок забезпечення виконання кредитного договору від 30 березня 2007 року № 29П/2007, укладеного між ОСОБА_9 та ПАТ «Мегабанк», а саме на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , що зареєстрований за власником - ОСОБА_1 та складається згідно з даних технічного паспорту з: житлового будинку «А», загальною площею 174,3 кв. м, житловою - 62,1 кв. м підвалу «П/А», ганку, пандусу, літньої кухні з погрібом «Б», убиральні «В», огорожі № 1, 3-5, криниці № 2. У позові в частині виселення

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Мегабанк», третя особа - ОСОБА_9 , про припинення іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року апеляційні скарги ПАТ «Мегабанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_12 відхилено. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Мегабанк» про виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та Виконавчий комітет Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Вінницьку районну державну адміністрацію як третіх осіб на стороні відповідачів.

Останнім рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня

2018 року у задоволенні позову ПАТ «Мегабанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що переданий в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями був придбаний не за кредитні кошти, а оскільки позивач у позові не зазначив іншого жилого приміщення, яке має бути надано відповідачам при виселенні, тому виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого жилого приміщення для постійного проживання не допускається.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Мегабанк» залишено без задоволення. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального права дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про виселення відповідачів із жилого приміщення.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2018 року ПАТ «Мегабанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що жодна норма чинного законодавства не покладає на позивача обов`язок при зверненні до суду з позовом про виселення зазначати або надавати жиле приміщення для відповідачів. Суд не звернув уваги на той факт, що саме третя особа - Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області є компетентним органом, що здійснює формування фондів житла для проживання при виселенні відповідачів у справі, що згідно з частиною другою статті 109 ЖК УРСР постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду, а не позивачем в позові.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «Мегабанк».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30 березня 2007року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_9 укладений кредитний договір № 29-П/2007, за умовами якого ОСОБА_9 відкрита відновлювальна кредитна лінія на споживчі цілі у розмірі 74 800,00 доларів США, строком з 30 березня 2007 року по 29 березня 2017 року, зі сплатою 13,5 % річних, а з 01 вересня 2008 року - 14,5 % річних за користування кредитом, з погашенням згідно з графіком, вказаним у додатку № 1 до кредитного договору.

На забезпечення виконання ОСОБА_9 зобов`язання за зазначеним кредитним договором 30 березня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку переданий житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 174,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 0,25 га за кадастровим

№ 020060103 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Відповідно до пункту 5.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем-боржником основного зобов`язання, а також з інших підстав, передбачених законодавством України, банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_9 своїх зобов`язань за кредитним договором від 30 березня 2007 року № 29-П/2007, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року, звернуто стягнення на майно у рахунок забезпечення виконання кредитного договору від 30 березня

2007 року № 29П/2007, укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_9 , а саме: на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований за власником ОСОБА_1 та складається згідно із даними технічного паспорту з: житлового будинку «А», загальною площею 174,3 кв. м, житловою - 62,1 кв. м, підвалу «П/А», ганку, пандусу, літньої кухні з погрібом «Б», убиральні «В», огорожі № 1, 3-5, криниці № 2.

Із листа сільського голови Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21 вересня 2016 року вбачається, що за адресою:

АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 проживає без реєстрації; зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156

ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відмову у задоволенні позову, оскільки виселення відповідачів із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житлане можливе без надання іншого постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК УРСР має бути надане особам одночасно з їхнім виселенням.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що жодна норма чинного законодавства не покладає на позивача обов`язок при зверненні до суду з позовом про виселення зазначати або надавати жиле приміщення для відповідачів, є необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не звернув уваги на той факт, що саме на третю особу - Лука-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області, яка є компетентним органом, що здійснює формування фондів житла для проживання при виселенні відповідачів у справі, покладено обов`язок, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР, надавати постійне жиле приміщення, яке повинно бути зазначено в рішенні суду, а не позивачем у позові, не заслуговують на увагу, оскільки це є обов`язком саме позивача.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик