КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 363/2217/19

провадження № 22-ц/824/10809/2019

10 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.,

при секретарі Примушку О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області про витребування майна з чужого незаконного володіння, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом скасування державної реєстрації в поземельній книзі та скасування запису про право власності, визнання недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради та свідоцтва про право власності на садовий будинок, знесення садового будинку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року у складі судді Котлярової І. Ю.,

встановив:

29.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на його користь земельну ділянку загальною площею 0,0609 га кадастровий номер :05:027:0152 за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/ рада Синяківська , садівницьке товариство «Енергетик »; відновити стан вказаної земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі відомостей про державну реєстрацію за номером 18 в Поземельній книзі на вказану земельну ділянку та скасування запису і вилучення відомостей про право власності №9544826 від 30.04.2015 року о 12:55:44 (погашення права власності) ОСОБА_2 ; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області №2 від 16.01.2012 року про оформлення права власності на ім`я ОСОБА_3 на садовий будинок А, загальною площею 83,6 кв.м. з господарськими спорудами: літній душ-убиральня Б, вольєр В,огорожа 1-2, колонка І, каналізаційна споруда И, вимощення III, за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на садовий будинок, видане 23.01.2012 року Синяківською сільською радою Вишгородського району Київської області на ім`я ОСОБА_3 про право власності на вказаний садовий будинок; відновити стан його земельної ділянки за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/ рада Синяківська, СТ «Енергетик» , який існував до порушення прав, шляхом знесення незаконно збудованого садового будинку А, загальною площею 83,6 кв.м. з господарськими спорудами: літній душ-убиральня Б, вольєр В,огорожа 1-2, колонка І, каналізаційна споруда II, вимощення III, за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки кадастровий :05:027:0009, загальною площею 0,0574 га, по АДРЕСА_3 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 891407 від 15.06.2010 року.

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 08.05.2009 р. № 374 у власність ОСОБА_4 була передана одна й та сама земельна ділянка, щодо якої для позивача вже розроблялась технічна документація та в подальшому видано державний акт.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 р. у справі №2а-262/12/1070 визнано протиправними та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 08.05.2009 р. № 374 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :05:027 : 0009, площею 0,0609 га.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що межі ділянки, переданої у власність ОСОБА_5 , збігаються з межами земельної ділянки, переданої позивачу.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 363/2936/15-ц визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0609 га, кадастровий номер :05:027:0152, виданий 05.10.2009 року ОСОБА_4 .

На підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2009 року ОСОБА_4 продав земельну ділянку ОСОБА_3 .

Під час розгляду вищезазначених спорів, 11.01.2012 року судом було забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0,0609 га кадастровий номер :05:027:0152, що розташована в СТ «Енергетик» с/рада Синяківська.

Незважаючи на накладений арешт, про який було відомо ОСОБА_3 , остання здійснювала будівництво на спірній земельній ділянці та 23.01.2012 Синяківської сільрадою на її ім`я було видане свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , згідно з рішенням комітету № 2 від 16.01.2012 на садовий будинок А, загальною площею 83,6 кв.м. з господарськими спорудами: літній душ-убиральня Б, вольєр В,огорожа 1-2, колонка І, каналізаційна споруда И, вимощення III, за адресою: АДРЕСА_3 .

30.04.2015 року ОСОБА_3 було відчужено земельну ділянку та садовий будинок ОСОБА_2 шляхом укладання договорів дарування.

В заяві про забезпечення вказаного позову представник ОСОБА_1 просить накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0, 0609 га, кадастровий номер :05:027:0152, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Синяківська сільська рада, СТ«Енергетик» та садовий будинок А, загальною площею 83, 6 кв.м. з господарськими спорудами: літній душ-убиральня Б, вольєр В, огорожа 1-2, колонка І, каналізаційна споруда ІІ, вимощення III, за адресою: АДРЕСА_3 .

Заява обґрунтована тим, що відповідач може здійснити відчуження спірних об`єктів, у зв`язку з чим виконання рішення суду буде неможливим. Обраний вид забезпечення позову узгоджується та є співмірним з заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Басараб Н. В. просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 травня 2019 рокута постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, грубе порушення норм процесуального права.

Зазначила, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2014 року у справі 363/3788/14-ц вжиті судом заходи забезпечення позову були скасовані і вже 30.04.2015 року ОСОБА_3 було відчужено ОСОБА_2 спірну земельну ділянку та садовий будинок. Отже, і на даний час, отримавши копію позовної заяви, відповідач може здійснити відчуження спірних об`єктів, у зв`язку з чим виконання рішення суду буде неможливим.

При винесенні оскаржуваної ухвали судом не враховано, що в заяві про забезпечення позову йдеться про одну й ту ж саму земельну ділянку, на яку в свою чергу видано два державних акти на право власності з різними кадастровим номерами і різними адресами, а державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:027:0152 визнано недійсним. При цьому забезпечення позову спрямовується проти несумлінних дій відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначила, що вона є власником земельної ділянки та садового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування, укладеного з її матір`ю ОСОБА_3

Позивачем не надано доказів того, що її мати порушила ухвалу суду про арешт від 11 січня 2012 року. На день винесення ухвали будинок вже існував і жодних заборон ОСОБА_3 не порушувала.

Крім цього, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2012 року (справа №2-115/12), яке є чинним, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, виданого на ім`я ОСОБА_4 , визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 , зобов`язання ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку та знести незаконно зведені об`єкти нерухомого майна відмовлено.

Крім цього, ОСОБА_1 вважає себе власником земельної ділянки загальною площею 0,0574 га, право власності на яку виникло у нього в 2010 році. Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0609 га, виникло у 2009 році. Вказані земельні ділянки знаходяться в різних садівничих товариствах та є різними за кадастровими номерами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 , який також є представником відповідача ОСОБА_2 , просили відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на її необґрунтованість.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні поданої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодних підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, позивачем не надано доказів, що ОСОБА_3 вживає заходи щодо реалізації майна, що в подальшому може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 08.05.2009 №374 у власність ОСОБА_4 передана земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0609 га, щорозташована в садівницькому товаристві "Енергетик" Синяківської сільської ради Київської області.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2009 року ОСОБА_4 продав земельну ділянку ОСОБА_3

23 січня 2012 р. Синяківською сільською радою на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на садовий будинок А, загальною площею 83,6 кв.м. з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 ( справа №2а-262/12/1070) визнано протиправним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 08.05.2009 №374 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,0609 га, що розташована в садівницькому товаристві "Енергетик" Синяківської сільської ради Київської області, та пункт 1 додатку до розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 08.05.2009 №374.

При цьому суд виходив з того, що межі ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_4 оскаржуваним розпорядженням збігаються з межами земельної ділянки, що передана у власність ОСОБА_1 розпорядженням від 16.12.2005 №757.

З огляду на встановлені судовим рішенням обставини, є необґрунтованими доводи відповідача в тій частині, що належна позивачу земельна ділянка та земельна ділянка, з приводу якої виник спір, є різними.

30 квітня 2015 року ОСОБА_3 подарувала земельну ділянку та садовий будинок, розташовані за вищевказаною адресою, своїй дочці ОСОБА_2

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року ( справа №363/2936/15-ц) в справі за позовом ОСОБА_1 визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 05.10.2009 ОСОБА_4 , площею 0,0609 га, яка розташована на території садового товариства "Енергетик" Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області, кадастровий номер :05:027:0152.

Вказані обставини свідчать про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу правомірності користування відповідачами земельною ділянкою, яку позивач вважає своєю власністю. М іж заходом забезпечення позову, про який просить заявник, і предметом позову існує безпосередній зв`язок.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідач ОСОБА_2 , як власник спірної земельної ділянки, може у будь-який час розпорядитися своїм майном, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову, так як позивач буде позбавлений можливості витребувати її у ОСОБА_2 на свою користь.

Накладення арешту є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Забезпечення позову буде ефективним засобом захисту порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду ,що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів враховує, що накладення арешту на спірне майно не позбавляє відповідачів можливості володіти та користуватися ним до вирішення цієї справи по суті пред`явленого позову.

На вказані норми матеріального права та обставини справи не звернув уваги суд першої інстанції і прийшов до помилкового висновку, що підстав для забезпечення позову позивачем наведено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про відмову у забезпеченні позову не були враховані обставини справи, надані докази у підтвердження заяви про забезпечення позову, допущено порушення норм процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року скасувати.

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0, 0609 га, кадастровий номер :05:027:0152, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Синяківська, садівницьке товариство «Енергетик» та на садовий будинок А, загальною площею 83,6 кв.м. з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк