Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 465/5190/16

провадження № 61-8379св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., ШиповичаВ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: державне житлово-комунальне підприємство державного концерну «ЛОРТА», державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Франківський районний відділ у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова, у складі судді Ванівського Ю. М., від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В., від 28 березня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА» (далі - ДЖКП ДК «ЛОРТА»), державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Франківський районний відділ у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання ордера на житлове приміщення недійсним та зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 05 липня 2000 року ДК «ЛОРТА» видано ордер № 642 на право зайняття двох кімнат житловою площею 28 кв. м на ім'я ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6 21 вересня 1998 року Міністерство промислової політики України надало згоду ДК «ЛОРТА» на зміну статусу гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з гуртожитку для проживання одиноких громадян на гуртожиток для проживання сімей без проведення реконструкції приміщень типової блочної забудови. Відповідно до висновку міжвідомчої комісії Франківської районної адміністрації комісія погодила зміну статусу гуртожитку без виконання перепланування приміщень.

23 вересня 1999 року директор департаменту житлового господарства розглянув клопотання ДЖКП ДК «ЛОРТА» та видав наказ про дозвіл ДЖКП ДК «ЛОРТА» використовувати приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 як гуртожиток для проживання сімей. Однак, у порушення вимог міжвідомчої комісії, Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Міністерства промислової політики України, ДЖКП ДК «ЛОРТА» розробило проектні пропозиції перепланування гуртожитку під житловий будинок, у яких передбачено ліквідувати кухні спільного користування громадян з переплануванням їх у житлові квартири, які на підставі витягу з протоколів спільних засідань адміністрації і профкому ДК «ЛОРТА» були виділені працівникам ДК «ЛОРТА». Ордер може бути виданий лише на вільну житлову площу. Позивач стверджує, що спірні приміщення - кухня та комора не являються житловими приміщеннями та відносяться до допоміжних приміщень, якими користувалися й інші мешканці гуртожитку, у тому числі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Відтак, власником ДЖКП ДК «ЛОРТА» неправомірно видано ордер на заняття цих приміщень, оскільки на момент передачі ці приміщення не були житловими та використовувалися іншими мешканцями гуртожитку, а відтак власником порушено норму про надання ордеру лише на вільну житлову площу. Ордер дійсний протягом 30 днів. Таким чином ОСОБА_5 неправомірно видано ордер на кухню і комору. Ордер видано ОСОБА_5 на нежилі приміщення (кладова, кухня), які не відповідають санітарним та технічним вимогам, що в свою чергу унеможливлює її проживання в них. ОСОБА_5 також повинна бути знята з реєстраційного обліку, оскільки її реєстрація в нежилому приміщенні є незаконною.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, визнати недійсним ордер № 642, виданий 05 липня 2000 року ДК «ЛОРТА» ОСОБА_5, зобов'язати Франківський районний відділ у м. Львові Державної міграційної служби України у Львівській області зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне приміщення АДРЕСА_2, яке надане ОСОБА_5, призначено для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, було чи є допоміжним приміщенням блоку АДРЕСА_3, який займають ОСОБА_4 і ОСОБА_7 Відповідно до чинних будівельних норм спірне приміщення не може бути віднесене до нежитлових. Позивачем також не доведено підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те що у ОСОБА_5 виникло право на користування приміщенням АДРЕСА_3 на підставі належним чином оформленого 05 липня 2000 ордеру № 642, а тому вона не може бути визнана такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2019 року і ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ДК «ЛОРТА» було видано ОСОБА_5 05 липня 2000 року ордер № 642 на нежитлові приміщення (кухня, комора), які не відповідають санітарним та технічним умовам, що в свою чергу унеможливлює проживання в них. Вказаний ордер видано із порушенням вимог житлового законодавства, цей ордер незаконним та таким що порушує права інших співмешканців на користування нежитловими приміщеннями. Матеріали справи не містять доказів фактичного існування спірної кімнати, на яку було видано ордер.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_5 перебувала на квартирному обліку у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» з 1983 року.

У 1999 році гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі клопотання ДК «ЛОРТА» надано статус гуртожитку для проживання сімей та відповідно до наказу департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 23 вересня 1999 року ДЖКП ДК «ЛОРТА» проведено заселення приміщень гуртожитку.

Згідно рішення спільного засідання адміністрації та профкомітету ДК «ЛОРТА» від 27 червня 2000 року вирішено виділити в цьому сімейному гуртожитку кухню і комору для переобладнання на житлову квартиру для проживання ОСОБА_5 і її сім'ї.

На підставі зазначеного рішення 05 липня 2000 року ОСОБА_5 видано ордер № 642 на право зайняття у відомчому гуртожитку двох кімнат житловою площею 28 кв. м у квартирі АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_1, із сім'єю з 2-х осіб (ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6.).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року (справа № 465/7895/13-ц), позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням АДРЕСА_1. На виконання рішення суду 20 листопада 2014 року видано два виконавчі листи щодо боржників у виконавчому провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року (справа № 465/1177/15), позов ОСОБА_5 задоволено, виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_7 із житлового приміщення АДРЕСА_1 та зобов'язано звільнити його від належних їм речей. Вселено ОСОБА_5 у вказане житлове приміщення. На виконання рішення Франківським районним судом м. Львова видано два виконавчі листи щодо боржників у виконавчому провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла.

Відповідно до статті 128 ЖК Української РСР житлова площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянину спеціальний ордер, який являється єдиною підставою для вселення в надане приміщення (стаття 129 цього Кодексу).

Право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тобто з часу прийняття спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації (статті 52, 53 ЖК Української РСР).

Судами встановлено, що спірне житлове приміщення (квартира) у буд. АДРЕСА_1 складається із двох кімнат житловою площею 28 кв. м і було надано ОСОБА_5 на підставі рішення спільного засідання адміністрації та профкомітету ДК «ЛОРТА» від 27 червня 2000 року, відтак у вказаної особи виникло право на користування зазначеним жилим приміщенням.

Національним стандартом № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, передбачено, що приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами з можливістю входу і виходу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, додатку Б (обов'язкового) державно-будівельних норм В.2.2-15-2005 Житлові будинки основні положення, затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, та яким надано чинності наказом Держбуду України від 28 вересня 2005 року № 175, допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку, має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Для віднесення приміщень до допоміжних має значення функціональне призначення цих приміщень для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне приміщення АДРЕСА_2, яке було надане ОСОБА_5, призначено для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не доведено, що це приміщення було чи є допоміжним приміщенням блоку АДРЕСА_3, який займають ОСОБА_4 і ОСОБА_7

Позивачем також не доведено, що спірне приміщення перебувало чи перебуває у користуванні інших мешканців будинку, висновків будівельно-технічної експертизи щодо встановлення функціонального призначення спірних приміщень і належності їх до допоміжних позивачем надано не було.

Із урахуванням встановлених судами обставин, враховуючи чинні будівельні норми, підстави стверджувати, що спірне приміщення є нежитловим, відсутні.

ОСОБА_5 05 липня 2000 року на підставі рішення адміністрації та профкомітету ДК «ЛОРТА» від 27 червня 2000 року видано ордер № 642 на право зайняття у відомчому гуртожитку двох кімнат житловою площею 28 кв. м у квартирі АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_1, із сім'єю з 2-х осіб (ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6.).

Ордер - це правоустановчий документ індивідуального характеру, що є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім'єю у жиле приміщення. У члена сім'ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування виникає у зв'язку із зазначенням в ордері

Відповідно до статті 59 ЖК Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Позивачем не наведено підстав, визначених статтею 59 ЖК Української РСР, для визнання недійсним виданого відповідачу ордера на вселення у спірне приміщення.

Із урахуванням встановлених обставин цієї справи, а також встановлених обставин рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року у справі № 465/7895/13-ц та рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року у справі № 465/1177/15, які набрали законної сили, врахувавши, що невселення відповідача ОСОБА_5 пов'язане із поважними причинами, а саме, із здійсненням перешкод з боку позивача ОСОБА_4, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання ордеру № 642 від 26 червня 2000 року недійсним та зняття ОСОБА_5 з реєстрації у житловому приміщенні АДРЕСА_2

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судамиправильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович