Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 300/697/19

Провадження № 2/300/197/2019

22.10.2019 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Вотьканича В.А., за участю секретаря судових засідань Іванової Н.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2019 року до Воловецького районного суду Закарпатської області звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває із відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 13.11.1993 року Підполозянською сільською радою народних депутатів Воловецького району, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 13.11.1993 року. Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Старший син ОСОБА_4 на теперішній час є повнолітнім, проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, оскільки є інвалідом з дитинства, має другу групу по зору. Малолітній син ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом по зору, який вже переніс кілька операцій на очі (які коштували понад 400 000 гривень), що потребує значних витрат на їх лікування та обстеження. Добровільно надати позивачці допомогу на лікування синів відповідач відмовляється, не приймає участі у вихованні та утриманні синів, не відвідує, не цікавиться їх життям та здоров`ям. Між нею і відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в матеріальному утриманні їх синів, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач має також проблеми із зором згідно направлення лікуючого лікаря на проходження чергового засідання комісії МСЕК для встановлення інвалідності. Соціальної допомоги, яку вона отримує на дитину-інваліда, не вистачає, оскільки позивач постійної роботи немає, є лише нерегулярний дохіду вигляді заробітків. Посилається на те, що відповідач є працездатною особою та за станом здоров`я може надавати систематичну допомогу на утримання їхніх дітей. Просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі однієї третьої заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відстеженням про отримання рекомендованого повідомлення з відміткою «вручено особисто». У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина-інвалід - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Зі змісту ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, що 13.11.1993 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 за НОМЕР_3 , виданого Підполозянською сільською радою народних депутатів Воловецького району, Закарпатської області, про що складено актовий запис № 10.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 19.02.2014 р. за актовим записом № 3 та зареєстрованого Виконкомом Підполозянської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, вбачається, що батьком малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Управлінням соціального захисту населення Воловецької районної державної адміністрації підтверджено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною-інвалідом. Законним представником (опікуном) дитини-інваліда ОСОБА_5 є його мати ОСОБА_1 , яка одержує соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам».

Обставини щодо перенесення малолітнім ОСОБА_5 операцій на очі, а також вартість цих операцій доказами не підтверджено. Встановлено, що позивач ОСОБА_1 на малолітнього сина ОСОБА_5 отримує соціальну допомогу в сумі 1775 грн. 16 коп., що видно з посвідчення серії НОМЕР_5 . На думку суду розмір цієї допомоги є недостатнім для лікування та утримання сина. Батько ОСОБА_2 не бере участі у витратах на лікування сина, та інших витратах, необхідних для його гармонійному розвитку, жодної матеріальної допомоги не надає.

За змістом ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч.2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02. 1991 та набрала чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд враховує стан здоров`я малолітнього ОСОБА_5 , який є дитиною-інвалідом, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, згідно із ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати неповнолітнього до досягнення ним повноліття, не надав суду доказів, які давали б підстави для висновку про звільнення його від сплати аліментів.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньогосина ОСОБА_5 , підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої ОСОБА_4 який є інвалідом з дитинства, суд зазначає наступне.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 22.07.1998 р. Підполозянською сільською радою Воловецького району Закарпатської області, актовий запис № 6, вбачається, що батьком повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6

Повнолітній син ОСОБА_4 , є інвалідом з дитинства, має другу групу інвалідності по зору, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_7 виданого Управлінням соціального захисту населення Воловецької районної державної адміністрації від 12.07.2016 року та копією довідки огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0937156.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень цієї статті, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття у випадку, якщо дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст.1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги пенсій та допомоги у зв`язку з інвалідністю; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не мають обов`язку утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Із досліджених матеріалів справи судом встановлено, що у довідці МСЕК серії АВ № 0937156 від 26.06.2018 р. у п.12. «висновок про умови та характер праці» зазначено, що ОСОБА_4 протипоказана робота із вираженим напруженням зорового аналізатора. Враховуючи наведене, суд відзначає, що надана суду медична документація не свідчить про те, що ОСОБА_4 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та немає можливості влаштуватися на роботу і отримувати дохід, з врахуванням рекомендацій МСЕК.

З врахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що, позивачем не доведено обставин, які підтверджували б необхідність додаткової матеріальної допомоги, оскільки ОСОБА_4 отримує державну соціальну допомогу інваліда з дитинства та не надано суду доказів підтвердження того, що батько ОСОБА_2 має можливість надати таку допомогу. А отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів про наявність сукупності обставин, визначених ст. 198 Сімейного кодексу України.

Суд вважає, що посилання позивача на той факт, що повнолітній син ОСОБА_4 має намір у цьому році продовжити здобувати освіту, поступивши на заочне відділення Мукачівського державного університету на платне навчання, не підтверджено відповідними доказами.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Крім того, враховуючи те, що позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання вказаного позову, суд дійшов висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 гривень40 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180-183,198, 199 Сімейного кодексу України ст.ст. 141, 213-215 263-265, 272,353,354, 430 ЦПК України, ст.8, 12, 19 Закону України "Про охорону дитинства", суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 15.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В частині позову про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень40 копійок на користь держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом для його перегляду і апеляційного оскарження, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції безпосередньо або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення складено та підписано 22 жовтня 2019 року.

Головуючий Вотьканич В.А.