Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 367/2828/16-ц

провадження №61-11820св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Кашперської Т. Ц., Кулішенка Ю. М.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський»,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2016 року перший заступник прокурора Київської області, діючи в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, звернувся до ОСОБА_1 з позовом, у якому просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ,

2. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по

АДРЕСА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею

0,15 га. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

3. За договором купівлі-продажу від 10 червня 2010 року ОСОБА_3 відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим в державному акті зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_1

4. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 2 липня 2015 року, визнано недійсними наведені вище рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року та державний акт на право власності на земельну ділянку, також скасовано державну реєстрацію.

5. Вказані обставини є преюдиціальними для зазначено справи, тобто, приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у її віданні.

6. Указом Президента України від 01 травня 2014 року «Про зміну меж національного природного парку «Голосїївський», його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель

КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 27, 51 Святошинського лісництва. За інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 14 липня 2014 року та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 3 липня 2015 року спірна земельна ділянка відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Білічанської філії НПП «Голосїївський» попереднього функціонального зонування попадає у 18 квартал.

7. Прокурор наголосив, що на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду національного природного парку «Голосїївський» незаконно перебуває у власності ОСОБА_1 , з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» земельна ділянка була і залишається землями лісогосподарського призначення. ОСОБА_1 зобов`язана була знати та передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до статті 84 ЗК України не можуть передаватись у приватну власність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2017 року у складі судді Саранюк Л. П. в задоволенні позову відмовлено.

9. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прокурор не надав доказів того, що спірна земельна ділянка незаконно вибула із володіння держави в особі саме Кабінету Міністрів України.

10. Місцевий суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для витребування її у відповідача з підстав передбачених статтею 388 ЦК України.

11. Крім того, суд першої інстанції указав, що витребувати своє майно із чужого незаконного володіння має право лише власник, і лише якщо доведе факт незаконного вибуття майна з його володіння.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

12. Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргупершого заступника прокурора Київської області задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

13. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 селищною радою з перевищенням повноважень, у зв`язку з чим рішення ради було визнано судом незаконним, а державний акт, виданий на його підставі, недійсним. Спірна земельна ділянка є власністю держави, а Кабінет Міністрів України є її розпорядником в силу вимог статей 13, 149 ЗК України.

14. Апеляційний суд також указав, що правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

15. Оскільки Кабінет Міністрів України є власником земельної ділянки, яка вибула з володіння поза його волею, а відповідач користується нею без достатньої правової підстави, позов першого заступника прокурора Київської області підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що позивач не довів належними та допустимими доказами тієї обставини, що станом на 2008 рік спірна земельна ділянка обліковувалась як землі лісового господарства або ліси для нелісогосоподарських потреб, або землі природоохоронного призначення і її розпорядником була держава в особі Кабінету Міністрів України. Матеріали також не містять доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка розташована на території національного природного парку «Голосїївський».

18. Заявником також указано, що відчуження спірної земельної ділянки відбулося у 2008 році, тоді як Указ Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», на підставі якого було збільшено його межі, був виданий 01 травня 2014 року.

19. Касаційна скарга містить посилання на те, що задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що правовою підставою для державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, а не державний акт. Не існує жодного судового рішення про визнання правочину недійсним або нікчемним.

20. Аргументом касаційної скарги зазначено пропуск позивачем строку позивачем строку позовної давності звернення до суду.

Доводи інших учасників справи

21. Заперечення прокуратури Київської області на касаційну скаргу аргументовано тим, що рішення апеляційного суду є правильним, законним та обґрунтованим, ухвалене з об`єктивним встановленням обставин справи та дотриманням норм матеріального і процесуального права.

22. Прокурором наголошено, що спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду національного природного парку «Голосїївський» та її розпорядником є Кабінет Міністрів України. Витребування у добросовісного власника земельної ділянки на користь держави у зв`язку з порушенням органу місцевого самоврядування при розпорядженні спірною земельною ділянкою вимог законодавства відповідає вимогам статей 387 та 388 ЦК України.

23. Інші учасники справи письмових заперечень щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, призначено до судового розгляду.

25. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27. У березні 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду

28. Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року вирішено розглянути справу в складі п`яти суддів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

29. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

30. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

31. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

33. Рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га.

34. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

35. У подальшому, 10 червня 2010 року за договором купівлі-продажу,

ОСОБА_3 відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим в державному акті зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на спірну земельну ділянку до останньої.

36. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області

від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року, було визнано недійсними рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року та державний акт на право власності на земельну ділянку та скасовано його державну реєстрацію.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

37. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

38. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуальногоправа і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

39. Звертаючись до суду з позовом, перший заступник прокурора Київської області посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду національного природного парку «Голосїївський» та незаконно вибула із власності держави в особі Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим просив витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_1

40. Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

41. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

42. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

43. Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

44. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).

45. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

46. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

47. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

48. Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

49. Встановивши, що спірна земельна ділянка вибула із володіння її власника поза його волею на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого поза межами його компетенції, яке визнано судовим рішенням недійсним, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право витребувати спірну земельну ділянку від добросовісного набувача ОСОБА_1 на підставі статті 388 ЦК України.

50. Твердження заявника про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду чи є такою, що розташована на землях природно-заповідного фонду, є безпідставними, оскільки суд не має права вдаватися до переоцінки обставин і доказів, які встановлені заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року, зокрема щодо незаконності рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 є порушенням частини третьої статті 61 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами, принципу правової певності, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, що набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

51. До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

52. Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України 17 липня 1997 року № 475/97-ВР й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права

53. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

54. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

55. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

56. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

57. У справі, яка переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

58. Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

59. За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

60. Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

61. З огляду на таке, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

62. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

63. Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

64. У питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

65. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).

66. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист право на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

67. У справі, рішення в якій переглядається, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з позовом про витребування земельної ділянки, яка є територією НПП «Голосіївський» і відноситься до земель природно-заповідного фонду спрямоване на задоволення суспільних інтересів у відновленні законності при вирішенні цього суспільно значимого питання. Важливість цих інтересів обумовлюється особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення, що перебуває під посиленою правовою охороною держави, а тому остання втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, захищає загальні права та інтереси, зокрема право громадян на безпечне довкілля, екологічну безпеку, що відповідає легітимній меті, і не порушує баланс державних та приватних інтересів.

68. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо строку позовної давності

69. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

70. Згідно положень статті 57 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду місцевим та апеляційним судом, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

71. Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду місцевим та апеляційним судом, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

72. Незаконність рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року № 1900/25-5 встановлена заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року, а з позовом до суду про витребування майна прокурор звернувся у березні 2016 року, тобто у межах строку позовної давності.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

73. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

74. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

75. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська