Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3498/18 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є.О.
Категорія 32 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/3498/18 за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпровід» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Слівінська Олена Борисівна, про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок від 07 липня 2017 року та застосування наслідків недійсності даних правочинів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 березня 2019 року, яке постановлене під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техпровід» (надалі -ТзОВ «Техпровід») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Просило визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1028 га з кадастровим номером :02:001 :1498 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, укладений між відповідачами 07 липня 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Слівінською О.Б., а також застосувати наслідки визнання правочину недійсним, повернувши із незаконної власності ОСОБА_2 вказану земельну ділянку до власності (володіння, користування, розпорядження) ОСОБА_1 (а.с.1-6 том 1).

В обґрунтуванням позову посилалося на те, що у грудні 2016 року звернулося з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення вартості вантажу та відшкодування збитків, понесених у зв`язку із невиконанням договору транспортного експедирування на загальну суму 1 001 220,14 грн. Рішенням господарського суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Техпровід» 998 294,49 грн. вартості втраченого вантажу та 14 975,11 грн. судового збору. Вказане рішення суду ФОП ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 30 червня 2017 року, яка набрала законної сили того ж дня, накладено арешт на належне ФОП ОСОБА_1 майно, в тому числі, на земельну ділянку площею 0,1028 га з кадастровим номером :02:001:1498, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, та земельну ділянку площею 0,0086 га з кадастровим номером :02:001 :1440 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220. Проте, під час дії вказаного обтяження 07 липня 2017 року ОСОБА_1 подарувала вказані земельні ділянки ОСОБА_2 . Оскільки договір дарування земельної ділянки був вчинений під час обтяження відчужуваного майна, то вказаний правочин є недійсним.

26 листопада 2018 року ТзОВ «Техпровід» подало до суду позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якій просило визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0086 га з кадастровим номером :02:001:1440, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, укладений між відповідачами 07 липня 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Слівінською О.Б., а також застосувати наслідки визнання правочину недійсним - реституцію, тобто повернути із незаконної власності ОСОБА_2 спірну земельну ділянку до власності (володіння, користування, розпорядження) ОСОБА_1 Дана позовна заява обґрунтована аналогічно -земельна ділянка, яка є предметом оспорюваного договору дарування, на час укладення даного правочину також перебувала під обтяженням.

Ухвалою від 07 грудня 2018 року вищезазначені позови об`єднані в одне провадження (а.с.183 том 1).

Приймаючи до уваги ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2019 року про виправлення описки, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 березня 2019 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Визнані недійсними правочини щодо відчуження майна, укладені 07 липня 2017 року, за якими ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 дві земельні ділянки: з кадастровим номером :02:001:1498, площею 0,1028 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, номер запису нотаріуса 525, та з кадастровим номером :02:001:1440, площею 0,0086 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, номер запису нотаріуса 527. Застосовані наслідки недійсності даних правочинів. Повернуто із незаконної власності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 дві зазначені земельні ділянки та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовів. Зокрема наголошує на тому, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування не отримувала ухвали суду від 30 червня 2017 року про накладення арешту на земельні ділянки, впевнена була у тому, що ТзОВ «Техпровід» буде відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову та в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про накладення арешту на земельні ділянки. Її обізнаність про заяву ТзОВ «Техпровід» від 19 червня 2017 року про забезпечення позову ще не свідчить про її обізнаність із ухвалою про накладення арешту, а висновки суду першої інстанції з цього приводу ґрунтуються на припущеннях. Натомість суд не надав належної оцінки її показанням під присягою про те, що до укладення договорів вона не володіла інформацією про накладення судом арешту на спірні земельні ділянки. Отже, про встановлену судом заборону відчужувати земельні ділянки їй достеменно відомо не було. Крім того, заходи забезпечення позову є процесуальними заходами в рамках спору та земельні ділянки не були предметом господарського спору. Також посилається на те, що заборона розпоряджатися майном встановлюється в ухвалі суду, а не з моменту подачі заяви про забезпечення позову. Ця заборона є обов`язковою для відповідача у разі, якщо йому відомо про дану заборону.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Техпровід» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема зазначається й про те, що рішення суду першої інстанції не містить вирішення питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , а рішення, на думку товариства, стосується лише прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є сторонами оспорюваних правочинів та приймали безпосередню участь у розгляді справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що рішенням господарського суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року в справі за позовом ТзОВ «Техпровід» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 1 001 220,14 грн. позов задоволено частково (а.с.17 т.1). Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпровід» 998 294,49 грн. вартості втраченого вантажу та 14 975,11 грн. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 січня 2018 року рішення суду першої інстанції було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено.

Проте, постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 15 січня 2018 року скасована, а рішення господарського суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року залишено в силі (а.с.47 т.1).

Отже, набуло законної сили та підлягає виконанню рішення суду першої інстанції від 20 лютого 2017 року, яким стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Техпровід» 998 294,49 грн. вартості втраченого вантажу та 14 975,11 грн. судового збору.

Разом із тим, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30 червня 2017 року заява ТзОВ «Техпровід» про забезпечення позову задоволена частково. Накладений арешт, у тому числі, на земельні ділянки: площею 0,1028 га з кадастровим номером НОМЕР_3 :02:001:1498, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, та площею 0,0086 га з кадастровим номером :02: 001:1440 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220.

На час постановлення апеляційним господарським судом ухвали про забезпечення позову земельна ділянка площею 0,1028 га з кадастровим номером 182208500:02:001:1498 належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акта серії ЯД №150002 від 20 лютого 2008 року, а земельна ділянка площею 0,0086 га з кадастровим номером :02:001:1440 належала ОСОБА_1 на підставі державного акта серії ЯД №150001 від 20 лютого 2008 року (а.с.49-50 т.1).

Проте, під час дії ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказані земельні ділянки 07 липня 2017 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 вищевказані земельні ділянки, про що відповідачі уклали відповідні договори, які посвідчені у нотаріальному порядку (а.с.51 т.1,112,114 т.2).

В ухвалі Рівненського апеляційного господарського суду від 30 червня 2017 року про розгляд заяви ТзОВ «Техпровід» про забезпечення позову зазначається про те, що 15 червня 2017 року електронною поштою (19 червня 2017 року - засобами поштового зв`язку) від ТзОВ «Техпровід» надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, яка обґрунтовувалася реальною загрозою подальшого відчуження ОСОБА_1 належного їй майна, оскільки вона вчиняла дії по переоформленню зареєстрованого за нею майна.

ОСОБА_1 на заяву ТзОВ «Техпровід» про забезпечення позову направляла на адресу господарського суду заперечення, у яких не згадувала про невиконані зобов`язання за розпискою від 10 квітня 2015 року, за умовами якої вона начебто отримала від ОСОБА_2 в борг 18 000 дол. США, які зобов`язалася повернути до 10 квітня 2017 року. Копія розписки не подавалася й суду першої інстанції, а тому за відсутності виняткового випадку колегія суддів не може прийняти розписку до уваги. Доводи ж апеляційної скарги відносно показань ОСОБА_1 , наданих під присягою у суді першої інстанції, ґрунтуються на переоцінці доказів, яким у сукупності з іншими доказами у справі правильно надана оцінка судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 при укладенні договорів дарування із ОСОБА_2 про відчуження спірних земельних ділянок була обізнана про знаходження на розгляді апеляційного господарського суду заяви ТзОВ «Техпровід» про забезпечення позову шляхом накладення арешту саме на дані земельні ділянки, а тому могла передбачити для себе негативні наслідки. З огляду на наведене оспорювані договори дарування підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладення з підстав, передбачених частинами 1,5 ст.203, частиною 1 ст.215 ЦК України, оскільки спірні земельні ділянки на час укладення договір дарування (07 липня 2017 року) вже перебували під арештом з 30 червня 2017 року, а тому ОСОБА_1 не мала права вільно розпоряджатися цими земельними ділянками з огляду на жодні обставини, навіть й на те, що не було здійснено державну реєстрацію обтяження та у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про накладення арешту були відсутні, адже про існування заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту саме на ці земельні ділянки ОСОБА_1 було достеменно відомо, а решта доводів апеляційної скарги також не спростовує висновків суду першої інстанції.

Проте, розглянувши даний спір із заявлених позивачем підстав та вирішивши питання про юридичні наслідки, що пов`язані із недійсністю договорів дарування в порядку частини 1 ст.216 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно повернув із власності ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0086 га з кадастровим номером :02: 001 :1440 , оскільки на час розгляду даного спору в суді першої інстанції та ухвалення судом рішення у справі дана земельна ділянка вже була ОСОБА_2 відчужена ОСОБА_3 , але суд першої інстанції даної обставини не перевірив і не з`ясував, а тому й не вирішував питання щодо залучення останньої до участі у справі, хоча у рішенні вирішив питання про її права щодо спірної земельної ділянки.

Так, із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником земельною ділянки площею 0,0086 га з кадастровим номером :02:001:1440 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 (а.с.178 т.2). Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 12 грудня 2017 року, тобто на час звернення позивача із даним позовом до суду земельна ділянка вже не належала на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0086 га з кадастровим номером :02:001: 1440 та застосування наслідків недійсності даного правочину, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даного позову, що відповідає приписам ст.376 ЦПК України. Рішення в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 07 липня 2017 року та застосування наслідків недійсності даного правочину щодо земельної ділянки площею 0,1028 з кадастровим номером НОМЕР_6 :02:001:1498 залишається без змін.

У зв`язку із частковим задоволенням згідно з положеннями ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, зменшується до 1 762 грн. розмір судового збору, який належить стягнути з кожного із відповідачів на користь позивача за розгляд справи у суді першої інстанції та стягується із позивача на користь ОСОБА_1 2 643 грн. судового збору, понесеного нею за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 березня 2019 року в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0086 га з кадастровим номером :02:001:1440, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською Оленою Борисівною, та застосування наслідків недійсності даного правочину скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Техпровід» у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійним договору дарування від 07 липня 2017 року земельної ділянки з кадастровим номером :02:001: 1440 та застосування наслідків недійсності даного правочину.

Рішення в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір із 4 405 грн. до 1 762 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпровід» на користь ОСОБА_1 2 643 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 жовтня 2019 року.