ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/694/19

Головуючий у першій інстанції - Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1266/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Бечка Є.М., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини (суддя Іващенко А.І.), ухвалене о 13 год. 48 хв. у м.Новгород-Сіверський, повний текст рішення складено 05 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 20 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання ОСОБА_3 , та стягувати з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_2 компенсацію оплати додаткових витрат на доньку у сумі 1235 грн 64 коп. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з ОСОБА_2 позивач має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 10 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, доньку залишено проживати з матір`ю. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 20 листопада 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_1 вважає, що визначена судом сума аліментів на даний час не дозволяє забезпечити належне матеріальне утримання дитини та її гармонійний розвиток. Також позивач зазначає, що донька почала відвідувати ясельну групу в дошкільному навчальному закладі, що потребує додаткових витрат (на харчування, придбання приладдя для розвитку дитини тощо), з`явилась додаткова потреба в коштах з метою забезпечити належний рівень охорони здоров`я дитини, зокрема позивачем двічі придбана вакцина для проведення доньці щеплень, що зумовило додаткові витрати на утримання дитини в сумі 2471,28 грн. За доводами ОСОБА_1 , фінансове становище відповідача покращилося, оскільки ним припинено виплату аліментів на утримання позивача. Крім того, позивачу відомо, що ОСОБА_2 займається реалізацією продуктів бджільництва, отже має дохід від їх продажу. Також позивач посилається на те, що з часу прийняття рішення суду про стягнення аліментів змінилося законодавство, а саме внесені зміни до ст.182 СК України.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2019 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1235,64 грн; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн; у іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що сплачуваний відповідачем розмір аліментів встановлений на рівні мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину і ні позивачем, ні її представником не надано суду доказів, що відповідач має достатній заробіток (дохід) або у нього встановлені витрати, які перевищують його заробіток (дохід), тому відсутні підстави для збільшення розміру аліментів. Також судом встановлено, що відповідач не заперечує проти задоволення вимоги про стягнення додаткових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 у суді першої інстанції підтвердив, що працює охоронцем у будинку культури, проживає спільно з батьком та спільно з ним веде господарство. Не заперечив, що сім`я має пасіку, отже займається виробництвом і реалізацією меду. ОСОБА_1 вказує, що доводи відповідача про неотримання ним доходів від утримання пасіки є неправдивими і свідчать про приховування доходів з метою зменшення аліментних зобов`язань. За доводами позивача, судом не зроблений висновок про достатність або недостатність доходу відповідача для сплати аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі і взагалі не визначено його доходу.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то апеляційний суд переглядає рішення суду тільки у зазначеній частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст.268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 10 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю (а.с.8).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 20 листопада 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2017 року і до досягнення їхньою донькою трьох років; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах сум платежів за один місяць, за період з 12 жовтня 2017 року по 11 листопада 2017 року (а.с.9-11).

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній до прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів виникає за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, і не пов`язується із змінами законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Вбачається, що Новгород-Сіверським районним судом у рішенні від 20 листопада 2017 року аліменти визначено у розмірі не менше встановленого чинним законодавством.

Абзацом третім частини другої статті 182 СК України передбачено можливість присудження судом мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює сторожем районного Будинку культури Новгород-Сіверської районної ради Чернігівської області і його заробітна плата за 2018 рік становить 49220,54 грн (тобто середньомісячна заробітна плата за вказаний період становить 4101,71 грн), за 5 місяців 2019 року - 22764,20 грн (середньомісячна заробітна плата - 4552,84 грн) (а.с.21).

За період з березня 2018 року по березень 2019 року (включно) відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 та їхньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 6671,58 грн (а.с.22).

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У порушення вказаних вимог закону ОСОБА_1 не надано доказів, що відповідач має достатній заробіток (дохід) для сплати аліментів на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання позивача, що відповідач займається виробництвом та реалізацією меду, жодними доказами не підтверджено. Згідно з довідкою від 18.07.2019 року у Новгород-Сіверській державній районній лікарні ветеринарної медицини не зареєстрована пасіка на громадянина ОСОБА_2 (а.с.29). Відповідач у суді першої інстанції не заперечував, що допомагає по господарству своїм батькам, в тому числі і на пасіці батька, проте заперечував факт отримання доходу від такої діяльності, а позивачем не надано доказів на спростування таких доводів.

Посилання позивача на приховування відповідачем своїх доходів жодними доказами не підтверджено, отже її доводи про наявність у ОСОБА_2 джерела доходів від виробництва та продажу меду є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Сам факт сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною 3-річного віку не свідчить про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дитину у визначеному позивачем розмірі.

Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності відомостей про незадовільний стан здоров`я відповідача, про наявність на його утриманні інших осіб та інші обставини, які б могли свідчити про неспроможність сплачувати аліменти в мінімальному рекомендованому розмірі, оскільки такі обставини за наявності довідки про реальний заробіток платника аліментів не є підставою для висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду щодо відсутності підстав для збільшення розміру аліментів не спростовують, рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: