ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8055/19 Справа № 216/884/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/884/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року, яка постановлена суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні)-,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі не сплати судового збору та не викладенням змісту позовних вимог та обставин, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів».

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для подальшого розгляду. В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що на обставини, які викладені нею у позовній заяві не розповсюджується дія Закону «Про захист прав споживачів».

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.6 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи ОСОБА_1 позовну заяву, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст.175,177 ЦПК України та дійшов висновку, що необхідно застосувати положення ч.3 ст.185 ЦПК України, тому визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачці.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів кредитних послуг не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, 14 лютого 2019 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачу строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху (а.с.4).

23 квітня 2019 року, на виконання вимог ухвали суду від 14 лютого 2019 року, ОСОБА_1 надала клопотання щодо усунення недоліків та просила відкрити провадження по справі.

Проте, ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці, оскільки позивачка у встановлений судом строк не виконала вимоги ухвали від 14 лютого 2019 року.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що позивачка ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилилася від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлено відповідне клопотання про усунення недоліків.

Крім того, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів кредитних послуг. В мотивування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що порушено її право як споживача кредитних послуг, вона 26.01.2019 року отримала у відділенні відповідача платіжну картку для отримання заробітної плати. Виявивши самостійне списання банком з її платіжної карти грошових коштів, позивачка звернулась до суду з позовом про захист порушених прав. Вважає, що у зв`язку з тим, що вона є споживачем фінансових послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», вона звільняється від сплати судового збору за правилами статті 22 цього Закону.

У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік категорій позивачів, що звільняються від сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави дійти висновку, що відсутність такої категорії як споживачі у цьому переліку не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист їхніх прав.

Зазначена норма права не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються від сплати з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист своїх прав, як клієнт банку та користувач платіжної картки, тобто споживач фінансових послуг, а тому на правовідносини між нею, як споживачем послуг та надавачем таких послуг АТ КБ «Приватбанк», поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції передчасно визнав неподаної та повернув її позивачці, безпідставно поклавши на позивачку, яка звернулась до суду за захистом своїх прав як споживач, обов`язок сплати судового збору, тому судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, в зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, ст. 380, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровсьокї області від 23 квітня 2019 року скасувати.

Повернути матеріал цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: