ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6190/19 Справа № 182/8690/18 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2018 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року у справі №182/8690/18 та ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.01.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 року (а.с.5). Сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Як вбачається з виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом 21.07.2010 року, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нікополь, стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття в розмірі 1/6 частини заробітку та інших доходів кожного місяця, починаючи з 22.02.2010 року, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного місяця, в особі матері ОСОБА_1 (а.с.6)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно довідки ДПТНЗ «Нікопольський центр професійної освіти» №28 від 07.12.2018 року, з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) у період з 01.12.2011 року по 28.02.2015 року утримувалися аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 300,00 грн. кожного місяця (згідно заяви ОСОБА_2 від 07.12.2011 року), а згідно Виконавчого листа №2-3214/10 від 21.07.2010 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з 22.02.2010 року стягуються аліменти з ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку кожного місяця до повноліття доньки ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.14).

ОСОБА_1 в період з 08.11.2017 року по 31.05.2018 року працювала в ФОП ОСОБА_7 на посаді майстра, її дохід з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року склав 20902 грн.878 коп.; в період з 01.06.2018 року по 17.07.2018 року працювала в ТОВ «АРІНА ЛТД» на посаді майстра, її дохід з 01.06.2018 року по 17.07.2018 року склав 6367 грн. 09 коп.; на даний момент працює в ПАТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», займає посаду техніка з підготовки технічної документації 2 категорії, її дохід за період з 02.08.2018 року по 30.11.2018 року склав 19 423 грн. 33 коп., що підтверджується відповідними довідками №БІ000000002 від 14.02.2019 року, №АР000000001 від 14.02.2019 року, №591 від 18.02.2019 року (а.с.55-57).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , мають спільного сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (а.с.34,37). ОСОБА_8 з 09.03.2017 року по 16.01.2020 року знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, знаходиться на обліку в Управлінні соціальної політики НМР та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини (а.с.35,36).

Як вбачається з довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Нікопольський центр професійної освіти» № 05 від 01.02.2019 року, ОСОБА_2 з 01.10.2008 року працює на підприємстві за основним місцем роботи та займає посаду майстра виробничого навчання, його заробітна плата за 2018 рік склала 121572 грн. 97 коп., із заробітної плати проводяться відрахування по аліментам (а.с.38).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» № RDRV4IH3LLAAF64T від 30.01.2019 року, ОСОБА_2 станом на 30.01.2019 року має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитними договорами в розмірі 6964 грн.44 коп. (а.с.39).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що у відповідача є ще одна неповнолітня дитина,син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку відповідач також зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття.

Доводи апеляційної скарги, що з 28.02.2015 року з ОСОБА_2 припинилось стягнення аліментів на доньку ОСОБА_11 , а тому він має задовільне матеріальне становище, колегія суддів ставиться критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, з ОСОБА_2 з 01.12.2011 року стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_11 у розмірі 300,00 грн. кожного місяця, а тому покращення матеріального становища відповідача на 300,00 грн. не може бути підставою для збільшення аліментів з 1/6 частини на 1/4 частину від заробітку (доходу).

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості розміру аліментів, стягнутих судом на користь відповідачки на утримання дитини, є безпідставними та висновків суду не спростовують, оскільки законом передбачено можливість збільшення розміру аліментів лише за зміни майнового або сімейного стану платника.

Однак, апелянтом всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано доказів того, що майновий стан ОСОБА_2 значно покращився.

Крім того, ОСОБА_1 у підтвердження свого позову, що утримання доньки створює для неї постійне матеріальне навантаження та те, що існує нагальна необхідність у збільшенні визначеного рішенням суду розміру частки аліментів апеляційному суду не надано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича