Справа № 183/4503/19
№ 2/183/2871/19
21 серпня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
за участю секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру, -

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив припинити право власності відповідачів на частку у спільному сумісному майні в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на всю квартиру.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1995 року він та відповідачі по справі являються співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була приватизована позивачем та, на той час, членами його сім`ї колишньою дружиною ОСОБА_2 , її дочкою від першого шлюбу ОСОБА_3 Оскільки спірна квартира передана їм у спільну сумісну власність, їх права на квартиру були рівними, вони користувалися квартирою по взаємній згоді, необхідності визначення часток не було, а отже частка кожного співвласника має становити 1/3 частка зазначеної квартири.
25 грудня 1996 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. 17.06.1997 року ОСОБА_3 зналася з реєстрації місця проживання в спірній квартирі, і виїхала з неї, що підтверджується відповідною довідкою. В свою чергу, 23.06.1998 року ОСОБА_2 також зналася з реєстрації місця проживання та виїхала із вказаної квартири. Таким чином, відповідачі з 1998 року в квартирі на проживають, участі в утриманні квартири по сплаті комунальних послуг не приймають, і взагалі, їх місце проживання позивачу не відоме.
ОСОБА_1 проживає та зареєстрований один у квартирі, оскільки він не працює, у 2010 році щоб не було боргів, які він не в змозі оплатити, був змушений відмовитися від теплопостачання у квартирі, також він не може вкладати кошти в ремонт та утримання квартири, яка належить трьом співвласникам.
Крім того, позивач вказує, що спірна квартира є неподільною річчю, такою, що не можна поділити в натурі без втрати її цільового призначенні, а спільне володіння та користування майном є неможливим. Зважаючи на те, що відповідачі з 1988 року не цікавляться та не користуються квартирою, а тому припинення їх права власності не завдасть істотної шкоди їхнім інтересам.
Ухвалою суду від 22 липня 2019 року відкрите провадження у справі.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб - порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 являються співвласниками квартири, загальною площею 36,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Новомосковським житлово експлуатаційним об`єднанням 20 березня 1995 року (а.с.6).
У відповідності до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Тільки з визначенням часток кожного із співвласників, виникає право спільної часткової власності, у відповідності до вимог ст. 356 ЦК України.
Право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, належить співвласнику, відповідно до вимог ч.1 ст. 370 ЦК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 370 та ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором.
В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між співвласниками будь-якої домовленості щодо часток у спільному сумісному майні, як і не встановлена наявність будь якого іншого договору щодо спірного майна, підстав для зменшення або збільшення частки кожного співвласника також не знайдено,а тому суд вважає, що частки співвласників у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними. А отже, кожен зі співвласників, зазначений у свідоцтві про право власності на житло, набув право власності на 1/3 частку зазначеної квартири.
При цьому, суду в достатній мірі наведено необхідність визначення часток саме в судовому порядку, оскільки добровільної згоди на припинення одного виду власності (спільної сумісної) та набуття іншого виду власності (спільної часткової) співвласники не досягли.
У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 25 грудня 1996 року.
Згідно довідок про зняття з реєстрації місця проживання, ОСОБА_2 знято з реєстрації у зазначеній вище квартирі 26 червня 1998 року, а ОСОБА_3 - 17 червня 1997 року (а.с.5).
ОСОБА_1 станом на 16.07.2019 року проживає та зареєстрований один у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.6).
Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на часту у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Аналіз ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року (справа 6-68 ЦС14).
Поряд з цим, ч. 2 ст. ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
У відповідності до ч.2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідачами по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові.
За таких обставин, з урахуванням того, що майно у стані, в якому знаходиться на момент розгляду справи є неподільним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Встановлені судом обставини щодо сплати позивачем на користь відповідачів грошової компенсації, дають суду підстави для припинення права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на належні їм частки у спірній квартирі та визнання права власності на ці частки квартири за позивачем ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81, 82, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, 364, 365, 392 ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.
Визначити, що частки співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_2 , є рівними, тобто у розмірі 1/3 частки вказаної квартири для кожного.
Припинити право власності ОСОБА_2 , 03 грудня 1957 ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частку у спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_2 .
Припинити право власності ОСОБА_3 , 31 жовтня 1979 ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частку у спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.