Справа № 461/3361/19
Провадження № 2/461/864/19
УХВАЛА

03.10.2019 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі Сидорак М.А.

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорту, РНОКПП суду невідомі) до держави України в особі Прокуратури Львівської області (79000, м. Львів, пр.. Шевченка, 17-19, ), Державного казначейства України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Григоренка, 3 ) про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Прокуратури Львівської області, Державного казначейства України, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області про стягнення моральної шкоди.

26.09.2019 р. до суду поступила заява ОСОБА_1 про відвід про відвід судді Радченка В.Є. та секретарю судових засідань Сидорак М.А. В заяві зазначила, що суддя Радченко В.Є. порушує процесуальні норми, процесуальні терміни розгляду справи, є некваліфіковим суддею, вступив у з мову з відповідачем. На думку позивача, суддя Радченко упереджено ставиться до неї як до громадянки м. Львова, створив конфлікт інтересів у суді, не підготувався на судове засідання, порушує етику судді. Крім цього, в заяві зазначила, що секретар судового засідання Сидорак М.А. має конфлікт інтересів в інтересах відповідача.

Відповідно до ч.8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд вважав за необхідне проводити розгляд даної справи під час судового засідання, яке було призначене на 03.10.2019 р.

В судове засідання 03.10.2019 р. позивач ОСОБА_1 не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.

Представник відповідача, прокуратури Львівської області, в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи під розписку. Через канцелярію суду поступило клопотання про розгляд заяви позивача про відвід судді та секретарю без участі прокурора.

Представник відповідача Державного казначейства України та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області в судове засідання не прибули. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на офіційну електронну скриньку.

Суд, вважає за можливе розглянути заяву позивача про відвід судді та секретарю у відсутності сторін по справі, які належним чином повідомлені про судове засідання.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, не може бути підставою для відводу. Тому викладені в заяві про відвід доводи, які є надуманими та непідтвердженими не є підставою для відводу.

Таким чином, заявлений відвід судді є необґрунтованим і ґрунтується на особистій думці позивача ОСОБА_1 , однак заяву про відвід слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Крім цього позивач ОСОБА_1 в заяві зазначила, що секретар судового засідання Сидорак М.А. створює конфлікт інтересів в інтересах відповідача, Прокуратури Львівської області.

Ч.1 ст. 38 ЦПК України передбачено, що секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач не можуть брати участі у розгляді справи та підлягають відводу (самовідводу) з підстав, зазначених у статті 36 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 взагалі не обгрунтовує заявлений відвід секретарю судового засідання, такий відвід ґрунтується на особистій думці позивача. Тому відсутні передбачені ст.ст. 36, 38 ЦПК України підстави для відводу секретарю судового засідання Сидорак М.А., відтак в задоволенні заяви в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 40, 258,259, 352, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді та секретарю судових засідань задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині відводу секретарю судових засідань Сидорак М.А.

Задовольнити заяву ОСОБА_1 в частині відводу головуючому судді Радченку Віталію Євгеновичу у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорту, РНОКПП суду невідомі) до держави України в особі Прокуратури Львівської області (79000, м. Львів, пр. Шевченка, 17-19, ), Державного казначейства України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Григоренка, 3 ) про стягнення моральної шкоди.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 07.10.2019 р.

Суддя: Радченко В.Є.