ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/917/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника виконавчого комітету

Тернопільської міської ради Друзюка Р.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги ОСОБА_1 і виконавчого комітету Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 липня 2019 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 26 липня 2019 року) у цивільній справі № 607/22016/18 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 вересня 1980 року його взято на квартирний облік згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради і протягом 36-ти років він правомірно перебував на такому обліку. Однак, виконавчий комітет Тернопільської міської ради (далі виконавчий комітет ТМР), не пересвідчившись у його житлових умовах, не перевіривши облікові дані, за його відсутності, прийняв протиправне рішення за №962 від 16 листопада 2016 року, яким його неправомірно знято з квартирного обліку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року скасовано рішення виконавчого комітету ТМР від 16 листопада 2016 року № 962 в частині затвердження протоколу № 10 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті ТМР від 10 листопада 2016 року щодо зняття його з квартирного обліку у зв`язку із поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості встановленої по м. Тернополю.

Вважає, що протиправними рішеннями відповідача принижено його честь, гідність, ділову репутацію, обмежено у визнанні, реалізації та користуванні своїми правами та свободами шляхом прямої та непрямої його дискримінації. Зазначає, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 3 000 000 грн.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 3000 000грн. та судові витрати на суму 92 000грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Тернопільської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету Тернопільської міської ради шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення суду виконавчий комітет Тернопільської міської ради подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на невірне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 08.06.2018 року невірно встановив обставини справи і скасував невірне рішення. Скасоване судом рішення виконавчого комітету не порушувало права ОСОБА_1 , оскільки з квартирного обліку його було знято за іншим рішенням №162 від 24.02.2016 року. Враховуючи вказане, факт скасування судом першої інстанції рішення, яким не порушено права ОСОБА_1 не може слугувати доказом неправомірних дій органу місцевого самоврядування і не може бути підставою для стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що суд першої інстанції стягуючи моральну шкоду послався на виписку з амбулаторної картки ОСОБА_1 , однак вказані в виписці хвороби є хронічними і стверджувати, що стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився саме через дії виконавчого комітету не можна.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки і їх покази не підтверджують завдання ОСОБА_1 моральної шкоди.

Звертає увагу, що питання щодо квартирного обліку вирішуються комісією з житлових питань, а виконавчий комітет ТМР тільки затверджує протокол комісії, тому висновок, щодо протиправних дій саме виконавчого комітету ТМР по відношенні до ОСОБА_1 та спричинення йому моральної шкоди не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на необгрунтованість і незаконність рішення суду першої інстанції просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги щодо стягнення моральної шкоди у повному обсязі.

Вказує, що суд необґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у меншому розмірі ніж зазначено у позові, оскільки ним подані докази обґрунтування розміру моральної шкоди в розмірі 3000000 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції не вирішив питання про всі обставини, якими обґрунтовувався позов, а частину обставин проігнорував.

Звертає увагу, що позовні вимоги обґрунтовувалися ст.ст 6,15 Закону України "Про запобігання та протидії дискримінації в Україні", однак вказані положення закону судом застосовані не були.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу виконавчого комітету Тернопільської міської ради, апеляційну скаргу заперечує і вказує, що доводи апеляційної скарги виконавчого комітету Тернопільської міської ради висновків суду першої інстанції не спростовують, а факт порушення органом місцевого самоврядування його прав встановлено рішенням суду від 08.06.2018 року.

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Вказує, що доводи ОСОБА_1 про приниження честі, гідності і ділової репутації є безпідставними, оскільки не підтверджені доказами.

Зазначає, що основним джерелом доказів ОСОБА_1 є покази свідків, однак такі покази є суперечливими, а свідок ОСОБА_2 не міг бути свідком у справі, оскільки в судах перебуває ряд справ за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, що свідчить про упередженість такого свідка.

Вказує, що ОСОБА_1 не подав належних доказів про те, що його самопочуття погіршилось внаслідок спірного рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради.

В судовому засіданні представник виконавчого комітету ТМР апеляційну скаргу підтримав, апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав та додатково пояснив, що сам факт ухвалення судом рішення про скасування рішення виконавчого комітету ТМР №962 від 24.11.2016 року не свідчить про заподіяння моральної шкоди. Позивач факт заподіяння йому моральної шкоди доводив випискою з амбулаторної карти, в якій зафіксовані хронічні захворювання, що існували задовго до 2016 року (виписка з 2014 року і з того часу вони зазначені як хронічні) та показаннями свідків, які містили розбіжності. Свідок ОСОБА_2 пояснював, що спілкування з позивачем відбувалось в суді коли слухались справи за його позовом до ТМР (що свідчить про упередженість свідка); він бачив, що позивач був пригніченим та засмученим, однак причини такого стану йому не відомі. Свідок ОСОБА_3 пояснював, що ОСОБА_1 в розмові стверджував, що ТМР його квартиру передала іншим особам, через що він сильно переживав, оскільки пообіцяв її дочці і йому тепер соромно дивитись їй в очі. На його думку, такі пояснення не підтверджують факту заподіяння позивачу моральної шкоди та причини пригніченого його стану. Показання свідків не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між оспорюваним рішенням виконавчого комітету і тими обставинами, які покладені в основу доводів про стягнення моральної шкоди. Позивач у разі перебування на квартирному обліку у 2016-2019 роках не отримав би житла, оскільки існує черга і перед ним багато людей у черзі.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника виконавчого комітету ТМР, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача та задоволення скарги відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач з 1980 року перебував на квартирному обліку.

17 лютого 2016 року громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті ТМР прийнято рішення (протокол №2) про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 та членів його сім`ї у зв`язку з поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості, встановленої по місту Тернополю. Вказане рішення затверджене рішенням виконавчого комітету ТМР №162 від 24.02.2016 року.

На звернення ОСОБА_1 до міського голови з приводу незаконності зняття з квартирного обліку питання було внесено на розгляд чергового засідання комісії .

10 листопада 2016 року громадська комісія з житлових питань вирішила, що зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку прийнято у відповідності до вимог п.п. 1 п.26 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов...", а саме, що сім`я в складі 6 осіб користується 67,7 кв.м. житлової площі, що перевищує середній розмір забезпеченості (8,1 кв.м.) житловою площею, встановлений по місту Тернополю (протокол №10 засідання комісії).

16 листопада 2016 року виконавчий комітет рішенням №962 затвердив вказаний протокол.

Підставою для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку стало набуття у власність братом позивача - ОСОБА_4 житлового будинку загальною площею 174,7 кв.м., житловою 38,4 кв.м. у місті Тернополі. При цьому відповідач зробив висновок про поліпшення житлових умов позивача, оскільки шляхом додавання житлових площ будинку ОСОБА_4 38,4 кв.м. та квартири 29,3 кв.м., що сукупно становить 67,7 кв.м., то з урахуванням сім`ї у складі 6 осіб, середній розмір забезпеченості становить 11,3 кв.м. і перевищує середню норму забезпеченості 8,1 кв.м. встановлену по місту Тернополю.

Позивач оскаржив рішення виконавчого комітету №962 від 16.11.2016 року до суду, просив його скасувати та поновити його на квартирному обліку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 8 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково і скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 листопада 2016 року № 962 в частині затвердження протоколу № 10 (п.1.18 ) засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 10 листопада 2016 року в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 у зв`язку із поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості встановленої по м. Тернополю.

З рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 займав квартиру в АДРЕСА_1 житловою площею 29,3 кв.м. (2кімнати) в якій станом на 18.11.2015 року були зареєстрованими його сім`я в складі трьох осіб: ОСОБА_1 , його дочка ОСОБА_5 (1982 року народження) та онука ОСОБА_6 (2002 року народження) і сім`я його брата ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_7 та дочкою ОСОБА_8 (1991 р.н.). У відзиві на заперечення ТМР ОСОБА_1 зазначав, що він дав згоду на реєстрацію брата у своїй квартирі; брат створив сім`ю і його сім`я проживала окремо, однак була (залишалась) зареєстрована за даною адресою, тому з набуттям братом у власність житлового будинку умови проживання його сім`ї не покращились. ОСОБА_4 29.01.2016 року зареєстрував право власності на житловий будинок загальною площею 174,7 кв.м., житловою 38,4 кв.м.. Згідно довідки ДП "Фаворит-3" від 24.10.2016 року в квартирі по АДРЕСА_2 осіб: ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_6 та дочка брата ОСОБА_8 (яка не проживала в квартирі). Позивач зазначав, що з набуттям його братом ОСОБА_4 права власності на житловий будинок житлові умови проживання його сім`ї не покращились.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що протиправним рішенням виконавчого комітету № 962 від 16.11.2016 року йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, приниженням його честі , гідності та ділової репутації та дискримінацією за ознакою меншовартості. Він втратив довіру у членів своєї сім`ї, ділову репутацію , що призвело до зміни звичного способу життя., налагоджених стосунків з родичами , змусило уникати контактів з ними, хвилюватись за втрату своєї репутації та вживати додаткових зусиль для її відновлення, що негативно відобразилось на його здоров`ї. Через дії відповідача він виглядає перед родичами обманщиком, не чесною та неділовою людиною. Глибоке відчуття несправедливості змусило його звертатись до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що неправомірним рішення виконавчого комітету ТМР позивачу була заподіяна моральна шкода.

Колегія не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим, або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Щодо доводів позивача про завдання йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірності дій виконавчого комітету ТМР.

Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі , гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стягуючи на користь ОСОБА_1 8000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій (рішення) виконавчого комітету що, на думку суду, є достатньою підставою для відшкодування завданої позивачу такими діями моральної шкоди у визначеному судом розмірі - 8000 грн.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями виконавчого комітету та наслідками, зазначеними позивачем у позові. При цьому, сам по собі факт наявності судового рішення про визнання рішення дій виконавчого комітету неправомірним, за умови не доведення вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди порушує норми процесуального права, оскільки ґрунтується на припущеннях, що суперечить положенням ст. 81 ЦПК України.

Доводи позивача про приниженням його честі, гідності та ділової репутації колегією суддів оцінюються критично на підставі наступних обставин.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтувалися на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 червня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про заподіяння позивачу цими діями моральної шкоди, яка згідно доводів позивача полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Згідно змісту вищевказаного рішення суду при розгляді питання щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку виконавчий комітет Тернопільської міської ради жодним чином не принижував честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги, що стосуються вищенаведених вимог позову не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Крім вказаних доводів ОСОБА_1 вказує і про його дискримінацією за ознакою меншовартості. Щодо таких доводів колегія судді зазначає наступне.

Ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

В Законі України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", а саме в ст. 6, наголошується, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Непрямою дискримінацією є ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. (п.3 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні").

Прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними (п.6 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні").

З врахуванням зазначених норм права та встановлених обставин у справі, зокрема, що вимоги позивача ґрунтуються на рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 8 червня 2018 року, яким не встановлено жодних ознак прямої чи непрямої дискримінації стосовно позивача, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні його позовних вимог.

В матеріалах справи відсутні докази того, що виконавчий комітет ТМР при вирішенні питання про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку надав перевагу іншій особі за рівних умов.

Крім того, представник виконавчого комітету ТМР вказував на те, що питання надання ОСОБА_1 квартири не вирішувалося, оскільки черга на отримання житла є значною і ОСОБА_1 не претендує на першочергове отримання житла. Квартира будь-якій іншій особі яка перебуває у вказаній черзі замість ОСОБА_1 не надавалась.

Таким чином посилання ОСОБА_1 на дискримінацією за ознакою меншовартості не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

В той же час доводи апеляційної скарги виконавчого комітету ТМР ґрунтуються на доказах наявних в матеріалах справи та є такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Оскільки рішення судом ухвалено з порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Тернопільської міської ради задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 липня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.