РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м. Рівне

Справа № 555/2195/18

Провадження № 22-ц/4815/1233/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Хилевича С.В., Ковальчук Н.М. секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Приватне підприємство "Віннер Форд Рівне", Товариство з додатковою відповідальністю "Рівнегазбуд"

за участю позивача та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Боротюком Олександром Олександровичем на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року в складі судді Собчука А.Ю, проголошене в 15 год. 52 хв. в м. Березне, дата складання повного судового рішення -27.06.2019 року,

в с т а н о в и в:

10.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Приватного підприємства «Віннер Форд Рівне», Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» про відшкодування шкоди, завданої ураженням його здоров`я джерелом підвищеної небезпеки.

Позов мотивований тим, що 29 жовтня 1992 року з вини водія-працівника ДП трест «Рівнегаззбут» він отримав ушкодження здоров`я, а висновком МСЕК від 4.07.1995 року йому встановлено 75% втрати професійної працездатності.

Ухвалою Березнівського районного суду по справі № 1-131 від 20 березня 1995 року затверджено мирову угоду, за умовами якої трест «Рівнегазбуд» щомісячно сплачує позивачу по 2 587 500 карбованців, вказана сума мала сплачуватися до 1 липня 1995 року - після чого повинні були провадитися її перерахунки.

Висновком судово-медичної експертизи №5 від 24.04.1996 року йому встановлено 100% втрати професійної працездатності та 50 % загальної працездатності. Відповідно до п. 3 акту даної експертизи - ОСОБА_1 , у зв`язку із безперспективністю відновлення функції травмованої кінцівки, наступному переогляду у Бюро СМЕ не підлягає.

Правонаступником державного підприємства трест «Рівнегазбуд» стало ВАТ «Рівнегазбуд», а правонаступниками якого є ПП «Віннер Форд Рівне» та ТзДВ «Рівнегазбуд», які свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконують, оскільки товариство останній два роки сплачує йому менш ніж 1000 грн. щомісячно, а приватне підприємство жодних виплат не проводить.

Вважає, що оскільки отримуваний ним дохід у 1992 році був меншим від 5 кратного розміру мінімальної заробітної плати, то втрачений ним заробіток у 2018 році становить 18615 грн.(3723х5), а у 2019 році-20865 грн. Враховуючи обсяг обов`язків відповідачів по розподільчому балансу, із приватного підприємства «Віннер Форд Рівне» підлягає до щомісячного стягнення на його користь 69,82% від суми щомісячного стягнення, із Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» -30,18%.

З підстав, передбачених ч.1 ст.1195, ч.2 ст.1197, ч.2 ст.1208 ЦК України, просить суд : розірвати, укладену 20 березня 1995 року між трестом «Рівнегазбуд» і ОСОБА_1 мирову угоду у справі № 1-131;

змінити розмір присудженого ухвалою Березнівського районного суду по справі № 1-131 за 1995 рік з тресту «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 втраченого середнього заробітку, завданого ураженням його здоров`я;

стягнути з Приватного підприємства «Віннер Форд Рівне», як правонаступника тресту «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 14567,94 грн. втраченого середнього заробітку, завданого ураженням його здоров`я щомісячно;

стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» як правонаступника тресту «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 6297,05 грн. втраченого середнього заробітку, завданого ураженням його здоров`я щомісячно;

стягнути із Приватного підприємства «Віннер Форд Рівне» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані несплатою втраченого позивачем середнього заробітку за період із листопада 2015 року по дату постановлення рішення у справі, розмір яких на дату пред`явлення позову становить 346346 грн.;

стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані неналежною оплатою втраченого позивачем середнього заробітку за період із листопада 2015 року по дату постановлення рішення у справі, розмір яких на дату пред`явлення позову становить 113709 грн., усі судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що чинне законодавство України не передбачає можливості розірвання в судовому порядку мирової угоди, затвердженої рішенням суду, яке набуло законної сили та не є скасованим в судовому порядку. Позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права на належне виконання мирової угоди та визначено спосіб захисту, який не передбачений та суперечить чинному законодавству, оскільки якщо, мирова угода від 20.03.1995 року не виконується іншою стороною, він повинен вдатись саме до заходів примусового її виконання, передбачених чинним законодавством.

Право позивача на призначення (визначення) розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, було реалізовано останнім, шляхом затвердження судом підписаної мирової угоди, а тому він має право на збільшення визначеного раніше розміру відшкодування шкоди. На даний час відсутнє рішення суду про збільшений розмір відшкодування (порівняно із розміром визначеним ухвалою від 20.03.1995 року, вимога про відшкодування збитків, завданих несплатою збільшеного розміру відшкодування, є передчасною та безпідставною.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача-адвокат Боротюк О.О. покликається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору є зміна розміру уже присудженого втраченого середнього заробітку, завданого ушкодженням здоров`я та стягнення збільшеного його розміру, що свідчить про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про невірно обраний позивачем спосіб захисту.

Вказує на помилковість висновку суду про те, що питання відшкодування втраченого ОСОБА_1 внаслідок каліцтва заробітку має вирішуватись за нормами ЦК УРСР, в зв`язку з чим суд не вірно застосував абз.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Зазначає, що на час розгляду справи у суді, того підприємства і тієї посади, де працював позивач на дату ушкодження здоров`я - уже не існує, тому не можливо встановити дійсний розмір заробітної плати яку міг отримувати позивач на цій же роботі, працюючи водієм 1 категорії. Дані обставини дають підстави для визначення його заробітку, виходячи із положень ст.1197 ЦК України.

Покликається на необґрунтованість висновків суду щодо неможливості розірвання судом мирової угоди з причин невиконання відповідачами зобов`язань, на підставі положень ст.ст. 651,652,611 ЦК України та стягнення належних позивачу коштів згідно ст.ст.1166,1195,1197 ЦК України.

Просить оскаржуване рішення скасувати, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне підприємство «Віннер Форд Рівне» вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Покликається на те, що дане підприємство не є правонаступником ВАТ «Рівнегаззбут» по сплаті позивачу втраченого заробітку, оскільки останнім не передано по розподільчому балансу таких зобов`язань по мировій угоді при реорганізації. Доводить про правильність висновку суду про неможливість розірвання затвердженої судом мирової угоди та вважає, що заявлені позовні вимоги є взаємовиключними та такими, що суперечать одна одній. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Рівнегаззбут» вважає, що рішення судом було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Погоджується з висновками суду про неможливість розірвання мирової угоди, затвердженої судом та, що правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами ЦК УРСР,1963 року. Також вважає на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження підлягає закриттю, в зв`язку з наявність тотожних: сторін, предмету та підстав позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 29 жовтня 1992 року з вини водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ДП трест «Рівнегаззбут», правонаступниками якого на даний час є відповідачі, та, який, керуючи трактором ЮМЗ-6В, без державних номерів, що належав підприємству, спричинив ДТП, внаслідок якої ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження, які призвели до втрати працездатності та встановлення йому 1 групи інвалідності, висновком МСЕК від 4.07.1995 року йому встановлено 75% втрати професійної працездатності, а висновком судово-медичної експертизи №5 від 24.04.1996 року йому встановлено 100% втрати професійної працездатності та 50% загальної працездатності довічно.

Станом на 29.10.1992року позивач працював водієм пожежної автомашини Березнівської професійно-пожежної частини, розмір втраченого заробітку був визначений, виходячи із заробітної плати станом на 15.03.1995 року. Клас водія був встановлений 1. (а.с.10,18)

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 1994 року встановлено факт вини водія ОСОБА_2 тресту в ДТП, внаслідок якої позивач отримав каліцтво.

Ухвалою того ж суду від 20 березня 1995 року була затверджена мирова угода, відповідно до умов якої, ДП трест «Рівнегаззбут» взяв на себе зобов`язання щомісячно виплачувати позивачу втрачений заробіток у розмірі 2 587 500крб.

На підставі наказу ВАТ «Рівнегаззбут» №3-а від 15.01.2002 року ОСОБА_1 з 23 січня 2002 року проводилось нарахування в такому розмірі: мінімальна заробітна плата, гарантована державою, доплата за класність, як водієві 1-го класу в розмірі 25% та 20% за вислугу років від мінімальної заробітної плати.

Виходячи з встановленого, правовідносини між сторонами вникли з 29.10.1992 року, тобто з дня коли позивач отримав травму, за якою згодом у липні 2001 р. йому вперше за висновком МСЕК було встановлено втрату професійної працездатності. У січні 2002року особою, відповідальною за виплату втраченого заробітку позивачу було встановлено порядок та спосіб нарахування належного ОСОБА_1 розміру відшкодування, який на даний час не змінювався.

Пред`являючи позов, позивач втрачений заробіток за період із листопада 2015 року визначив за нормами Цивільного кодексу України 2003 року, зокрема за ч. 1 ст. 1197 ЦК України 2003 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

В апеляційній скарзі представник позивача вказав на те, що того підприємства і тієї посади, де працював ОСОБА_1 уже не існує, тому встановити розмір зарплати, яку б отримував би позивач на цій роботі на даний час неможливо.

Проте погодитись із таким доводами ОСОБА_1 не можна, оскільки сума втраченого заробітку на час виникнення спірних правовідносин при зміні законодавства не визначається за новими нормами законодавства

Відповідно до ст. 455 ЦК Української РСР 1963 року в разі заподіяння каліцтва або ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії (ч. 1 ст. 457 ЦК Української РСР 1963 року).

Зміна розміру відшкодування особам, яким воно провадиться з підстав, передбачених ст. 457 ЦК УРСР, здійснюється відповідно до вимог ст. 463 ЦК УРСР.

Покликання позивача щодо необхідності застосування до даних правовідносин норм ЦК України у ред. 2004 р. не заслуговує на увагу, оскільки спірні правовідносини є деліктними, виникли за час дії ЦК УРСР 1963 р. і саме ці норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди» розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Якщо у випадках, передбачених статтями 457,461 ЦК УРСР, у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілому призначено пенсію або збільшено ту, яку він одержував раніше, розмір відшкодування визначається за відрахуванням із утраченого заробітку відповідно суми призначеної пенсії або суми, на яку її збільшено. Пенсія з інших підстав, призначена потерпілому як до, так і після ушкодження здоров`я, підлягає заліку в частині, яка могла бути призначена йому у зв`язку з ним ушкодженням здоров`я. Визначені таким чином суми відшкодування виплачуються незалежно від одержу ваних у наступному потерпілим пенсії, заробітку, доходів, стипендії. Зміна розміру відшкодування на вимогу потерпілого провадиться у випадках і в порядку, передбачених ст. 463 ЦК.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що правовідносини не є такими, що продовжують існувати (тривалими) в понятті визначеному діючим законодавством і передбаченому п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та регулюються діючим на той час законодавством, зокрема ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною другою статті 1208 ЦК України передбачено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Таким чином законом передбачене право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Згідно з пп. 8 п.1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Розмір мінімальної заробітної плати в період з листопада 2015 року по теперішній час 17.09.2019 року (період в межах позовних вимог) змінювався таким чином.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" :

- з 01 вересня 2015 року по 01 січня 2016 року- 1378 гривень;

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік" :

- з 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року -1378 гривень;

- з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року - 1450 гривень;

- з 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року - 1600 гривень;

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" :

-з 01 січня 2017 року - 3200 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік" :

- з 01 січня 2018 року - 3723 гривень

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»

- з 01 січня 2019 року - 4173гривень.

Суд приходить до висновку, що у зазначений період мінімальна заробітна плата зростала, а тому позивач має право на збільшення розміру суми відшкодування, які розраховуються як різниця між законодавчо встановленим розміром мінімальної заробітної плати на конкретний період часу та сумою, яку фактично отримав ОСОБА_1 щомісяця за період з листопада 2015 року по 1.09.2018 року. При цьому, до мінімальної зарплати має також враховуватись доплата за вислугу років (20%), клас водія (25%) від мінімальної заробітної плати і 100% втрата ОСОБА_1 професійної працездатності.

Згідно інформації ПАТ КБ «Приватбанк» на картковий рахунок ОСОБА_1 за зазначений період зараховано 17 000грн. відшкодування втраченого заробітку.

Таким чином, недоплачене відшкодування, розраховується наступним чином:

- з 01 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року (1378 х45% (клас водія + вислуга років =620,1+1378=1998,1) х 6 = 11988,6гривень;

- з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року (1450 х45%=652,5+1450=2102,5) х 7 = 14717,5гривень;

- з 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року (1600 х45%=720+1600) х1 = 2320 гривень;

- з 01 січня 2017 року по 01 січня 2018 року (3200 х45%= 1440+3200=4640) х 12 = 55680 гривень.

- з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року( 3723х 45%= 1675,35+3723= 5398,35) х12= 64 780,2 гривень

- з 01 січня 2019 року по 01 жовтня 2019 року (4173х45%=1877+4173=6050,85)х9 = 54 457,65 гривень.

Отже, відповідно до приведеного розрахунку загальна сума доплат по відшкодуванню шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, яка підлягає стягненню за період з листопада 2015 року по 01 жовтня 2019 року, складає 203 943,95 - 17000 (сплачених) = 186 943,95 гривні.

З 1 жовтня 2019року на користь позивача щомісячно підлягає стягненню втрачений ним заробіток внаслідок каліцтва в розмірі 6050,85грн.

При вирішенні питання, хто повинен з відповідачів відшкодовувати втрачений заробіток, суд виходить з наступного.

Державне підприємство - будівельно-монтажний трест «Рівнегазбуд» на підставі Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.93 року і виданого на його підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 11 від 09.02.94 року було перетворене у ВАТ «Будівельно-монтажний трест «Рівнегазбуд». На підставі рішення загальних зборів від 26.06.95 року змінено назву на ВАТ «Рівнегазбуд». Відповідно до розподільчого балансу, затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Рівнегазбуд»`за № 8 від 21.03.97 року, при реорганізації останнього шляхом виділення із його складу окремої юридичної особи - ПП «Віннер Форд Рівне» до новоутвореного ПП «Віннер Форд Рівне» перейшло 69,82% активів і майнових зобов`язань реорганізованого ВАТ «Рівнегазбуд». Останній є правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізованого ВАТ «Рівнегазбуд» в частині виділеного йому майна - в частці 30,18 %. Факт правонаступництва ТзДВ «Рівнегазбуд» зобов`язань ВАТ «Рівнегазбуд» підтверджується відомостями загальнодоступного публічного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, ні в розподільчому балансі ВАТ "Рівнегазбуд", ні в протоколі про затвердження розподільчого балансу немає жодної згадки про перехід зобов`язання до ПП «Віннер Форд Рівне», визначене мировою угодою від 20.03.1995 року.

Відповідно до ст.37 ЦК Української РСР, яка діяла на час реорганізації ВАТ «Рівнегазбуд», юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу, або приєднання).

При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачено законом або постановою про реорганізацію.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами (передаточний баланс, акт приймання-передачі) доведений факт правонаступництва Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» по виплаті ОСОБА_1 втраченого заробітку, а тому ПП «Віннер Форд Рівне» не несе відповідальності за пред`явленими ним позовними вимогами, що є наслідком для відмови у їх задоволенні.

Таким чином, вимоги позивача про збільшення відшкодування втраченого заробітку, який підлягає сплаті ОСОБА_1 внаслідок спричиненого каліцтва, яке мало місце 29.10.1992 року, підлягає частковому задоволенню та стягненню його з ТзДВ «Рівнегазбуд» у розмірі 6050,85грн. щомісяця та одноразово за період з 1 листопада 2015 року по 01 жовтня 2019 року в сумі 186 943,95 гривні.

В частині вимог про розірвання мирової угоди, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на мирову угоду, затверджену судом, яка є за своєю суттю судовим рішенням, яке набрало чинності не розповсюджуються норми ЦК України, які регулюють розірвання угод (договорів), а тому розірвання мирової угоди без скасування рішення суду (ухвали), яким така угода затверджена, є неможливим та протирічить принципу обов`язковості судових рішень, який закріплено в ст. 13 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів".

Рішення суду першої інстанції в частині цих вимог є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги їх правильності не спростовують, а тому підстави для його в цій частині відсутні.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, зі змінами, позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору за подання до суду даного позову.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 (704,8грн) та не більше 5 (8810 грн.) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 5 частини 1 статті 80 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону передбачено, що судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Ціна позовних вимог ОСОБА_1 , про відшкодування та збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я становить 1 211 194,6 гривень. Позовні вимоги позивача задоволено частково на загальну суму 404774,55 грн., що складає 33,42% (404774,55х100:1211194,6) від позовних вимог, тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, складає 7 360,76 грн. (8810 х 150% = 13215 + 8810 = 22025 х 33,42%)

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. ст.37, 455,457,463 ЦК УРСР, ч.2 ст.1208 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Боротюком Олександром Олександровичем задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року в частині стягнення відшкодування та збільшення розміру щомісячного стягнення розміру втраченого заробітку скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Приватного підприємства «Віннер Форд Рівне» про стягнення відшкодування та збільшення розміру щомісячного стягнення розміру втраченого заробітку відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» про стягнення відшкодування та збільшення розміру щомісячного стягнення розміру втраченого заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» (місцезнаходження м.Рівне вул.Біла,83а, ідентифікаційний код 02127354) на користь ОСОБА_1 , (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,) втрачений заробіток, внаслідок ушкодження здоров`я за період з 01 листопада 2015 року по 01 жовтня 2019 одноразово у сумі 186 943 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сорок три) гривень 95 копійок.

Збільшити із 2 587 500крб. до 6050 (шести тисяч п`ятдесяти) гривень 85 коп. розмір щомісячного стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» (місцезнаходження м.Рівне вул.Біла,83а, ідентифікаційний код 02127354)) відшкодування втраченого заробітку, внаслідок втрати працездатності на користь ОСОБА_1 , (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), починаючи з 01 жовтня 2019 року та довічно.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» (місцезнаходження м.Рівне вул.Біла,83а, ідентифікаційний код 02127354) на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 7 360(сім тисяч триста шістдесят)грн. 76коп.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року в частині вимог про розірвання мирової угоди, затверджену ухвалою суду від 20 березня 1995 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.

Ковальчук Н.М.