Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

місто Київ

справа № 761/38533/16-ц

провадження № 61-27482св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Проектувальник-5»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року у складі судді Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. H., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Проектувальник-5» (далі - ОК «ЖБК «Проектувальник-5») надати представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 усю наявну у ОК «ЖБК «Проектувальник-5» інформацію про осіб, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 . 28 квітня 2005 року позивач надав ОСОБА_3 право прописатися з членами його родини (дружиною, дітьми) з метою постійного проживання у квартирі, власником якої він є. 25 квітня 2016 року позивач через свого представника звернувся до ОСОБА_3 з проханням виселитися із квартири та знятися з реєстрації у зв`язку із тим, що позивач має намір повернутися проживати в квартиру. Однак ОСОБА_3 відмовився виконувати вимогу власника квартири. З метою отримання інформації про осіб, які зареєстровані у квартирі, представник ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у кв. АДРЕСА_1 , однак уповноважені особи відмовились прийняти таку заяву. Тоді представник позивача звернувся до кооперативу з адвокатським запитом, який направив на адресу кооперативу. Запит повернувся до заявника з приміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», оскільки уповноважена особа відмовилась отримати запит.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відзив на позовну заяву не надходив.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Суд першої інстанції у своїх висновках виходив з того, що підставою для розгляду заяви (звернення), надання відповіді, задоволення вимог заявника, є обізнаність ОК «ЖБК «Проектувальник-5» щодо вимог представника ОСОБА_1 та отримання відповідного запиту. При цьому, судом встановлено, що до відповідача адвокатський запит ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 31 серпня 2016 року не надходив, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених вимог.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтовувалася тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до матеріалів справи адвокатський запит, надісланий представником позивача на адресу відповідача, останнім отриманий не був. Таким чином, ОК «ЖБК «Проектувальник-5» не порушував право ОСОБА_1 на отримання інформації, необхідної для захисту його права власності. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення уповноважених ним осіб до ОК «ЖБК «Проектувальник-5» із заявою про надання довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Такі докази не надано й суду апеляційної інстанції.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 , не погодившись із судовими рішеннями, у жовтні 2017 року подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушенням норм процесуального права. Заявник зазначає, що суди неправильно застосували положення статей 5, 11, 20 Закону України «Про інформацію», відповідно до яких кожен має право на отримання інформації. Відповідач не надав позивачу запитувану ним інформацію, а тому позов підлягав задоволенню.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає про безпідставність касаційної скарги та просить залишити її без задоволення.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У підпункті 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року

№ 1618-IV) (далі - ЦПК 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а отже, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОК «ЖБК «Проектувальник-5» є обслуговуючою організацією будинку № 23 на просп. Перемоги у м. Києві.

Юридичною адресою ОК «ЖБК «Проектувальник-5» є будинок № 23 на просп. Перемоги у м. Києві.

Єдиним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1

28 квітня 2005 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 право зареєструватися з членами його родини (дружиною, дітьми) з метою постійного проживання у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 квітня 2016 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до ОСОБА_3 із проханням виселитися з квартири та знятися з реєстрації у зв`язку із тим, що він має намір повернутися та постійно проживати в належній йому квартирі.

Однак ОСОБА_3 разом з членами своєї сім`ї з квартири не виселився та відмовився скасовувати реєстрацію свого місця проживання за її адресою.

З метою захисту своїх прав ОСОБА_1 прийняв рішення виселити ОСОБА_3 разом з членами його сім`ї у примусовому порядку на підставі відповідного судового рішення. Однак для складання позовної заяви про усунення перешкод власнику квартири у здійсненні ним прав користування та розпорядження квартирою і визначення належного кола відповідачів у такій позовній заяві, у нього виникла необхідність встановити, які особи на цей час зареєстровані у належній йому квартирі.

Задля отримання такої інформації 31 серпня 2016 року адвокат Коновал Д. В. в інтересах ОСОБА_1 направив на адресу ОК «ЖБК «Проектувальник-5»

(з описом вкладення) запит у порядку статті 24 Закону України

«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з проханням надати інформацію про осіб, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 .

Адвокатський запит повернувся на адресу заявника з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За правилом статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 20 Закону України

«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту. У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

З огляду на наведені положення закону, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, що відповідач отримав адвокатський запит адвоката позивача, а також що він звертався до уповноважених осіб відповідача із заявою про надання довідки про склад та сім`ї та зареєстрованих осіб.

Враховуючи недоведеність зазначених обставин, у відповідача не виникло обов`язку надання відповідної інформації, отже Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко