Провадження №2/523/4524/19
"01" жовтня 2019 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Вовкович І.В.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину,-
В С Т А Н О В И ЛА :
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в якій просила:
-позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , - ІНФОРМАЦІЯ_2
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 4170 грн.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що 25 вересня 2010 року між позивачкою та відповідачем - зареєстровано шлюб, який 29 травня 2013 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області розірвано. За час перебування сторін у шлюбі народилася донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як зазначає позивачка у своєму позові, з травня 2013 року відповідач не приїжджає до доньки, не спілкується з нею, участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться її здоров`ям, матеріально та морально не підтримує дитину, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Крім того, позивачкою понесені додаткові витрати на утримання дитини, а саме: витрати на освіту - 6330 грн., медичні послуги - 2010 грн. Загальна сума додаткових витрат на дитину складає - 8340 грн., Ѕ частину яких просить стягнути з відповідача на свою користь.
Представник позивачки у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх, розгляд справи провести за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надавав.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено про те, що 25 вересня 2010 року між позивачкою - ОСОБА_4 та відповідачем - ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, який виданий відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №508 (а.с.10). Після укладання шлюбу прізвище позивачки " ОСОБА_4 " змінила на прізвище " ОСОБА_4 ".
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.11). Батьками дитини є: батько - ОСОБА_2 та мати ОСОБА_7
29 травня 2013 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано (а.с.12).
Згідно договору оренди житлового приміщення від 01.09.2019р. Позивачка ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3 в орендованій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
10 листопада 2015 року позивачка ОСОБА_8 вдруге уклала шлюб з ОСОБА_9 про що видано свідоцтво про шлюб, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 816 (а.с.13).
Від вищевказаного шлюбу у позивачки народилася дитина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14).
Судом встановлено про те, що відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні доньки ОСОБА_3 не бере, не цікавиться її здоров`ям, матеріально та морально не підтримує дитину, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
З травня 2013 року по теперішній час відповідач ОСОБА_2 не приїжджає до доньки, не спілкується з нею та не виконує свої батьківські обов`язки.
Про здоров`я дитини позивачка ОСОБА_1 піклується самостійно, для чого регулярно звертається за медичною, консультативно-діагностичною та профілактичною допомогою до закладу охорони здоров`я, що підтверджується листом з КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» ОМР №565/вих від 08.08.2019 р. (а.с.15). Також, позивачка самостійно дбає про освіту доньки, що підтверджує характеристикою з Одеської спеціалізованої школи № 69 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради (а.с.16).
Відповідно до висновку № 04/21-1815 від 13.10.2015р. органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29-31).
Під час вирішення спору судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.
Ст. 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).
Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
У відповідності до ст. 180 СК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.
Згідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.
У відповідності до положення пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.
Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доцільним та відповідають інтересам дитини.
Позивачка понесла додаткові витрати на дитину, а саме: витрати на освіту у розмірі 6330 грн., медичні послуги у розмірі 2010 грн. Загальна сума додаткових витрат на дитину складає у розмірі 8340 грн.
Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У ч.1 статті, що коментується, закріплене правило, відповідно до якого у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв`язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з утриманням дитини.
Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.
У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» також зазначено, що до участі у зумовлених особливими обставинами додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися лише батьки. Оскільки йдеться про понесе ні або передбачувані витрати, вони мають визначатись у твердій грошовій сумі.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами.
У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.
Тому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набувшої чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст.141 СК України батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей.
Оцінивши надані докази в сукупності, суд вважає що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., також підлягають стягненню на користь позивачки стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-81,133,265 ЦПК України, ст.ст. 150, 165, 166, 180, 181, 182 СК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину- задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 4170 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмір 768,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмір 768,40 грн.
Копію рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення складено та підписано суддею 02.10.2019р.

Суддя Аліна С.С.