Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 465/7978/15

провадження № 61-16844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року у складі судді Масендич В. В., ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» (далі - ПАТ «Львівобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є співвласником квартири у будинку, який перебував на балансі Державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА» (далі - ДЖКП ДК «ЛОРТА»). Станом на лютий 2014 року відповідач заборгувала ДЖПК ДК «ЛОРТА» за надані житлово-комунальні послуги 1406,50 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09 липня 2014 року ДЖКП ДК «ЛОРТА» ліквідовано, право вимоги до боржників передано ПАТ «Львівобленерго».

22 червня 2015 року Франківський районний суд м.Львова за заявою ПАТ «Львівобленерго» видав судовий наказ, яким стягнуто на користь ПАТ «Львівобленерго» заборгованість в розмірі 1 406,50 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року вказаний судовий наказ скасовано.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача була виявлена арбітражним керуючим (ліквідатором) при здійсненні останнім своїх повноважень у ліквідаційній процедурі ДЖКП ДК «ЛОРТА» та включена до складу дебіторської заборгованості банкрута. Для погашення зазначеної дебіторської заборгованості ліквідатор ДЖКП ДК «ЛОРТА» здійснював необхідні дії, передбачені чинним законодавством, про що зазначено в ухвалі господарського суду від 09 липня 2014 року.

На підставі вищевикладеного ПАТ «Львівобленерго» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1406,50 грн.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Львівобленерго» про визнання безпідставними нарахування заборгованості та зобов`язання до вчинення дій.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що типові договорі про надання послуг з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення не були укладені виключно з вини первісного кредитора ДЖКП ДК «ЛОРТА» з відступленням права вимоги за надані житлово-комунальні послуги ПАТ «Львівобленерго», що є порушенням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

ОСОБА_1 зазначає, що ДЖКП ДК «ЛОРТА» не надавав належним чином житлово-комунальні послуги.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати безпідставними нарахування заборгованості за житлово-комунальні-послуги на суму 1 406,50 грн; визнати відсутність договірних відносин між нею та ПАТ «Львівобленерго» такими, що є порушенням з боку відповідача вимог статей 19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; зобов`язати ПАТ «Львівобленерго» укласти з власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 «Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»; визнати безпідставними нарахування заборгованості ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги на суму 1 406,50 грн; визнати безпідставними нарахування заборгованості, здійснені ПАТ «Львівобленерго» у зв`язку з неналежним забезпеченням житлово-комунальних послуг наданих ДЖКП ДК «ЛОРТА» протягом 2007-2013 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 14 березня 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, що є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.Тому, оскільки балансоутримувачем і виконавцем послуг будинку АДРЕСА_2 . є ПАТ «Львівобленерго», який став набувачем права вимоги до боржників ДЖКП ДК «ЛОРТА», та несе витрати, надає послуги за житлово-комунальні послуги, а позивач за зустрічним позовом приймає такі послуги та частково оплачує їх, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. Залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, апеляційний суд, зазначивши, що ПАТ «Львівобленерго» не зазначено періоду, за який виникла заборгованість, виходив з того, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, а з цим позовом ПАТ «Львівобленерго» звернулося до суду 09 грудня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ПАТ «Львівобленерго» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову, ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини справи, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні первісного позову за спливом позовної давності. ПАТ «Львівобленерго» набуло право на стягнення з боржників ДЖКП ДК «Лорта» боргу за житлово-комунальні послуги на підставі договору про відступлення права вимоги. Заборгованість відповідача у розмірі 1 406,50 грн була виявлена арбітражним керуючим при здійснення ним своїх повноважень у ліквідаційній процедурі та включена до складу дебіторської заборгованості банкрута, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Львівської області від 09 липня 2014 року.

Судові рішення апеляційного суду в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Львівобленерго» про визнання безпідставними нарахування заборгованості та зобов`язання до вчинення дій в касаційному порядку не оскаржується і не є в цій частині предметом касаційного перегляду.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 червня 2019 вказана справа передана на розгляд судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

За вказаною адресою відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, які надавалися ДЖКП ДК «ЛОРТА», при цьому станом на квітень 2014 року в неї була наявна заборгованість у розмірі 1 406,50 грн.

18 червня 2014 року між ДЖКП ДК «Лорта» та ПАТ «Львівобленерго» було укладено договір про відступлення права вимоги № 2, за яким первісний кредитор (ДЖКП ДК «Лорта») передав, а новий кредитор (ПАТ «Львівобленерго») прийняв на себе право вимоги, що належало первісному кредитору, за надані житлово-комунальні послуги фізичним особам на загальну суму 425 262,88 грн, і став кредитором за цими зобов`язаннями.

Згідно із додатком до вказаного договору, який є невід`ємною його частиною, заборгованість відповідача складає 1 406,50 грн.

Договір про відступлення права вимоги був затверджений ухвалою Господарського суду Львівської області 09 липня 2014 року у справі про банкрутство ДЖКП ДК «ЛОРТА».

22 червня 2015 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто на користь ПАТ «Львівобленерго» заборгованість в розмірі 1 406,50 грн з оплати за надані житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2015 року вказаний судовий наказ скасовано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до квитанцій та повідомлень про сплату житлово-комунальних послуг, поданих ОСОБА_1 , такі послуги оплачувались позивачкою у період з січня 2011 року по квітень 2015 року.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог матеріального закону та статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року зазначені норми матеріального права та обставини не врахував, не перевірив всіх доводів сторін та не зробив висновку, чи не є здійснена ОСОБА_1 у період з січня 2011 року по квітень 2015 року сплата за отримані житлово-комунальні послуги діями, передбаченими статтями 264 ЦК України, які свідчать про переривання позовної давності. При цьому необхідно ураховувати, що у частині квитанцій період надання послуг, за який сплачується платіж, не зазначено.

Також Верховний Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Встановлено, що в задоволенні первісних позовних вимог ПАТ «Львівобленерго» відмовлено у зв`язку із пропуску позивачем строку позовної давності.

Разом із тим, апеляційним судом при апеляційному розгляді справи не наведено будь-яких висновків щодо наявності або відсутності порушених прав або охоронюваних законом інтересів первісного позивача, без яких дійти висновків про наявність чи відсутність підстав для належного застосування наслідків спливу позовної давності неможливо.

Тобто судом взагалі не з`ясовано, чи має ОСОБА_1 заборгованість перед ПАТ «Львівобленерго» за отримані комунальні послуги.

Отже, розглядаючи справу, суд апеляційної інстанцій дійшов передчасного висновку про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, не вирішивши питання щодо наявності або відсутності порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивача.

Крім того, апеляційним судом не досліджено питання належного встановлення кола осіб, які повинні приймати участь у розгляді справи, ураховуючи, що відповідно до довідки ЛКП «Сокільницьке» № 1340 від 05.05.2015 року ОСОБА_1 є одним із співвласників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційний суд зазначених обставин справи не врахував, всебічному і повному з`ясуванню обставин справи не сприяв, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив.

Також суд апеляційної інстанції в судовому рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, в зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.

Враховуючи, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в частині ПАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду суду належить врахувати вищенаведене, дослідити та належним чином оцінити зібрані у справі докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року скасувати в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило