П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліни Т.І.

за участі секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 25 березня 2019 року у складі судді Демочко Д.О., повний текст якого складено 26 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1709 доларів 53 цента США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1126 доларів 07 центів США та заборгованості за відсотками у розмірі 583 доларів 46 центів США, а також судовий збір в сумі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» посилався на те, що 01 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №226/7-67. Відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 12 279 доларів 21 цент США. В порушення умов договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23 листопада 2017 року має прострочену заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом складає 1126 доларів 07 центів США; сума заборгованості за відсотками 583 доларів 46 центів США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Заочним рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 25 березня 2019 року позовна заява задоволена. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2007 року №226/7-67, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1126 доларів 07 центів США; заборгованості за відсотками у сумі 583 доларів 46 центів США, а всього 1709 доларів США 53 центи, що відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 25 березня 2019 року у розмірі 26,960 грн. за 1 долар США, еквівалентно - 46 088 грн. 93 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що відповідач порушив умови договору внаслідок несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 06 серпня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у даній справі відмовлено.

Не погодившись з рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 25 березня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд помилково не звернув увагу та не надав відповідної правової оцінки розрахунку вимог банку прийнявши його як належний доказ, адже розрахунок заборгованості за відсотками позивачем зроблено із розрахунку 14% річних, що не відповідає умовам п.1.1 договору кредиту, яким відсоткова ставка встановлена у розмірі 13% річних. У відзиві відповідач заперечував проти обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Також, у рішенні суду не наведено період, за яким стягнута заборгованість за відсотками у розмірі 583 доларів 46 центів США. З розрахунку, наданого позивачем до позову, період нарахування відсотків складає з 11 листопада 2013 року по 20 листопада 2017 року. Але право стягувати відсотки після закінчення строку кредитування після 31 травня 2014 року у позивача відсутнє.

Що стосується відсотків, нарахованих за період з 11 листопада 2013 року по 31 травня 2014 року в загальній сумі 44 долара 86 центів США, вони не підлягають стягненню внаслідок пропуску строків позовної давності, про що вказував відповідач у наданому до суду відзиву. Із позовом позивач звернувся у січні 2018 року, після спливу 3 річного строку позовної давності.

Не погоджується відповідач і з рішенням суду щодо стягнення суми боргу за кредитом у розмірі 1126 доларів 07 центів США. Як вбачається із розрахунку, заборгованість за тілом кредиту нараховувалась щомісячно у розмірі 146 доларів США починаючи з 11 листопада 2013 року і по дату закінчення строку повернення 31 травня 2014 року. За період з 11 листопада 2013 року по квітень 2014 року щодо сплати щомісяця боргу за кредитом у розмірі 146 доларів США, сплили строки позовної давності для її стягнення судом. Щомісячний платіж за травень 2014 року було сплачено 03 травня 2017 року (150 доларів США), який банк повинен був направити на погашення боргу за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, судом першої інстанції було з`ясовано усі обставини справи, надано правову оцінку доказам та зазначено норми закону, якими суд керувався при винесені рішення. Підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача Дегтярьова Є.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

У ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №226/7-67, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 12 279 доларів 21 цент США на придбання автомобіля CHEVROLET Aveo, 2007 року випуску, зі сплатою відсотків у розмірі 13% річних та кінцевим терміном повернення до 31 травня 2014 року.

Відповідно до п.1.1 цього договору погашення суми основної заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячно:

до 10 липня 2007 року по 161 долару 21 центу США;

з 10 серпня 2007 року по 31 травня 2014 року по 146 доларів США (п.п.1.1.1;1.1.2; 1.1.3 договору).

Нараховані у порядку, передбаченому цим договором (розділ ІІ), проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту.

Тобто вказаним договором сторони встановили графік погашення платежів.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 14 червня 2010 року змінено назву юридичної особи Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 23 листопада 2017 року вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 1126 доларів 07 центів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 583 долара 46 центів США.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на незаконність нарахування позивачем заборгованості з 2012 року без врахування строків позовної давності (а.с.48-51).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (п.41 і п.60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м.Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Суд першої інстанції, здійснюючи розгляд справи, в порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України, не вирішив заяви відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За змістом ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2007 року здійснив 03 травня 2017 року в сумі 150 доларів США, кінцевий строк повернення кредиту встановлений до 31 травня 2014, а з позовом до суду банк звернувся у грудні 2017 року.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що даний платіж було здійснено на погашення періодичного платежу, а не заборгованості в цілому, відповідачем, а ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду на підтвердження доводів апеляційної скарги, надано не було.

Таким чином, платіж у сумі 150 доларів США здійснений відповідачем 03 травня 2017 року свідчить про визнання останнім суми боргу за кредитним договором і відповідно до ст.264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності і початку її обліку заново.

В межах строків позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 03 травня 2014 року по 31 травня 2014 року за тілом кредиту в розмірі 146 доларів США та проценти за користування кредитними коштами за цей період в розмірі 1,53 доларів США, виходячи із 13% річних.

При проведенні розрахунку колегією суддів відхилені доводи позивача про зміну процентної ставки з 13% на 14% річних, оскільки відповідні зміни, як це передбачено ст.7 договору «Заключні положення», до договору не вносилися.

Враховуючи, що позовна давність застосовується тільки до порушеного права, то в частині стягнення заборгованості по сплаті щомісячних платежів по кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що утворилась до 03 травня 2014 року, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилась правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами після 31 травня 2014 року.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч.2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У кредитному договорі сторони погодили, що кінцевий строк повернення кредиту встановлений до 31 травня 2014 року включно (п.1.1 договору).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тобто 31 травня 2014 року, а тому починаючи з 01 червня 2014 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування, а відтак до зазначених позовних вимог позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними.

Тому позовні вимоги в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами за період з 03 червня 2014 року по 20 листопада 2017 року (дивиться розрахунок заборгованості а.с.9зв.) задоволенню не підлягають за безпідставністю.

Посилання позивача на те, що у грудні 2017 року на адресу відповідача направлялась вимога про погашення заборгованості, наведених висновків не спростовує і на строки виконання зобов`язання не впливає, оскільки була пред`явлена після закінчення строку дії договору (31 травня 2014 року).

Також безпідставними є і доводи апеляційної скарги відповідача щодо неналежного повідомлення, адже про час та місце розгляду справи, призначеної на 25 березня 2019 року, відповідач був повідомлений належним чином за наявною в матеріалах справи адресою.

Вказані обставини підтверджуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 12 лютого 2019 року (а.с.86) і не заперечувалися відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Про зміну місця проживання відповідачем було заявлено лише на стадії подання заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно встановивши наявність заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором, разом з тим, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає зміні, із стягненням з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» кредитної заборгованості в межах строку позовної давності, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 146 доларів США та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1 долар 53 цента США, а всього 147 доларів 53 центі США. Позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 138 грн. 08 коп. (розмір заявлених вимог - 1709 доларів 53 цента США (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 147 доларів 53 цента США (8,63%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1600 грн. 00 коп. (1600 х 8,63% : 100 %)).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений відповідачем судовий збір у сумі 2400 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з банку на його користь також пропорційно (91,37%) в розмірі 2192 грн. 88 коп.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволені позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, застосовуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, з позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2054 грн. 80 коп. (2192,88-138,08).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 25 березня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (вул.Ковпака,29, м.Київ, 03150, МФО 300023 ) заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2007 року №226/7-67, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 146,00 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 1,53 доларів США, а всього 147,53 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 17 жовтня 2019 року у розмірі 24,835 грн. за 1 долар США, еквівалентно - 3663 грн. 91 коп.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (вул.Ковпака,29, м.Київ, 03150, МФО 300023 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2054 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна