ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5659/19 Справа № 199/5134/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенку А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_2 . мотивовані тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 року позивачу належало домоволодіння АДРЕСА_1 . 17.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. було посвідчено договір дарування домоволодіння між сторонами, зареєстровано в реєстрі № 1324. Позивач після укладення договору дарування продовжує проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , який є його єдиним житлом, не вчиняв дій, які б могли свідчити про його небажання користуватись спірним майном, фактична передача домоволодіння не відбулась; укладаючи спірний договір дарування ОСОБА_2 помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором, у нього було відсутнє вільне волевиявлення на безоплатну передачу нерухомого майна у власність відповідачки. Крім цього, спірний договір вчинено внаслідок тяжкої обставини, оскільки останній хворіє на ВІЧ інфекція, СНІД та постійно знаходиться в стані вираженого афекту страху смерті. Додатковою тяжкою обставиною та обставиною, що привело його до помилки, стало психічне захворювання доньки, яку у той період неодноразово госпіталізовували, їй встановлено групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, а також переживання пов`язані з тим, що непрацездатні діти позивача, які знаходяться на його утриманні, залишаться без допомоги, що пов`язано з хворобою. Фактично підписуючи договір дарування позивач мав намір розпоряджатись будинком на момент смерті, а не відчужувати його, проте перебування у стані вираженого афекту страху смерті потягнуло за собою наслідки у вигляді помилково укладеного договору дарування. У нього та його доньки-інваліда нема іншого житла, в той час як відповідач уклала шлюб з іншим чоловіком, народила від нього дитину та проживає з новим чоловіком. При цьому позивач створює нестерпні умови проживання у вказаному будинку: вивезла всю побутову техніку, виганяє його на вулицю разом з донькою, зняла опалювальний котел. Аби відстояти свої права на будинок вимушений звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 , оскільки досягнути будь-якої домовленості щодо мирного вирішення «конфлікту» немає можливості.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року визнано недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що позивач вчинив спірний договір під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки договір вчинено після того, як позивач дізнався про наявність у нього смертельної хвороби для забезпечення фінансового благополуччя своєї на той час дружини ( відповідача по справі) та їх спільної малолітньої дитини, в той час як домоволодіння АДРЕСА_1 було і є єдиним його житлом та житлом його доньки-інваліда за психічним захворюванням від першого шлюбу, тобто на вкрай невигідних умовах.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за позивачем зареєстрована нерухомість, а тому висновок суду першої інстанції про те, що у нього немає іншого житла - є помилковим. Крім того, апелянт зазначає, що Довідка голови квартального комітету від 23 червня 2018 року видана в порушення вимог Правил реєстрації місця проживання, голова квартального комітету №29 взагалі не наділена повноваженнями видавати даного роду довідки. Також апелянт зазначає, що судом безпідставно визнано доведеною обставину, що позивач на момент укладення оскаржуваного договору хворів діагнозом ВІЧ. Апелянт також зазначає, що на момент укладення оспорюваного договору донька позивача з ним не проживала. Договір дарування було посвідчено 17 липня 2015 року, а статус ВІЛ йому було підтверджено 30 квітня 2015 року, що виключає наявність афекту у позивача. Крім того, апелянт вказав, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач посилався в уточненій позовній заяві на вчинення оскаржуваного договору під впливом помилки, тоді як суд встановив, що договір вчинено під впливом тяжкої обставини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що останній вчинив оспорюваний договір під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки договір вчинено після того, як позивач дізнався про наявність у нього смертельної хвороби для забезпечення фінансового благополуччя своєї на той час дружини (відповідача по справі) та їх спільної малолітньої дитини, в той час як домоволодіння АДРЕСА_1 було і є єдиним його житлом та житлом його доньки-інваліда за психічним захворюванням від першого шлюбу, тобто на вкрай невигідних умовах.

З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

17.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. було посвідчено договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений між сторонами по справі.

Згідно п.1 Договору дарування - Дарувальник передає безоплатно у власність, а Обдаровуваний приймає у дар домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці, площею 998 кв.м..

Згідно п. 12 Договору, сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні у ньому.

Встановлено, що відповідно до Довідки Центру з профілактики та боротьби зі СНІД м. Дніпро Комунального закладу Дніпропетровська міська клінічна лікарня №21 імені професора Є.Г. Попокової Дніпропетровської обласної ради № Ц-258 від 13.07.2018 року ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку в Дніпропетровському міському центрі профілактики та боротьби за СНІДом з 2015 року з діагнозом ВІЧ - інфекція, ІV клінічна стадія, тяжка іммусупрессія. Аналіз підтверджено лабораторією 30.04.2015 року.

Зокрема, позивач звертаючись до суду, як підставу для визнання договору дарування домоволодіння, укладеного між ним та відповідачем, вказував на те, що він хворіє невиліковною хворобою і підставами для визнання договору дарування недійсним, є те, що він помилявся щодо правової природи договору, прав та обов`язків сторін, які для нього мають істотне значення, договір вчинено проти його справжньої волі під впливом тяжкої обставини.

Частиною 1ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст.. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Таким чином правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.

Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення.

Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній нерухомості після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст. 229 та ст.ст. 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Встановивши, що на момент укладання договору дарування позивач усвідомлював значення своїх дій, не потребував стороннього догдяду та сторонньої допомоги, а також враховуючи той факт, що у позивача наявна інша нерухомість, - колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту укладання оспорюваного договору під впливом помилки чи тяжкої хвороби.

При цьому, доводи позивача про те, що він не має іншого житла, спростовуються наявною в матеріалах справи Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що позивачу належить квартира в м. Шостка Сумської області.

Також, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, що спірний договір вчинено проти його справжньої волі, оскільки на момент вчинення у нього було виявлено тяжку хворобу, що свідчить про знаходження в стані вираженого афекту страху смерті, так як позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було доведено, що при вказаному діагнозі позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, та що він потребував стороннього догляду.

При цьому, фактичне користування позивачем подарованим будинком, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним, оскільки на момент укладення договору дарування сторони по справі перебували у шлюбі, а тому позивач проживав в ньому як чоловік відповідачки.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Натомість відповідачка прийняла подарунок, зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку, що оспорюваний договір позивач вчинив під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому є недійсним.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ..

В зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1057,20 грн..

При цьому, колегія вважає за необхідне відмовити апелянту у стягненні на її користь витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн., в зв`язку із їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко