РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/12445/18

Провадження № 22-ц/4815/1224/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Рівненський зоологічний парк загальнодержавного значення,

за участю: позивачки, її представника-адвоката Барилюк А.І., представника відповідача-адвоката Кисельової М.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Харечка С.П. від 3 липня 2019 року, проголошене в 09 год. 06 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення-8.07.2019 року

в с т а н о в и в:

4 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у трудових відносинах з 01.01.2017року. Була звільнена наказом №175/к від 04.06.2018р. за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає цей наказ незаконним, оскільки підстави для її звільнення були відсутні. Стверджує, що її не ознайомили із зміненим графіком роботи та у неї 27.05.2018р. ввечері стався приступ астми, вона знаходилася вдома, де дочка, яка є медиком, надавала їй медичну допомогу. Вказує, що на наступний день, вона звернулася до лікаря, що й підтверджується відповідною довідкою медичного закладу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 3 липня 2019 року скасовано наказ №175/к від 04.06.2018 року виданий Рівненським зоологічним парком загального державного значення про звільнення ОСОБА_1 з посади контролера квитків.

Поновлено з 05.06.2018р. ОСОБА_1 на посаду контролера квитків Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення.

Стягнуто з Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 53863.96 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.

Рішення мотивовано тим, що звільнення позивачки на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, та наявності поважних причини її відсутності на робочому місці.

В поданій апеляційній скарзі відповідач вказує, що рішення судом постановлено порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, які суд вважав доведеними, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що судове рішення не містить посилання на ряд письмових доказів, долучених до матеріалів справи, в ньому не повно відображені покази допитаних свідків та не враховано того, що приймально-діагностичне відділення КНП «Центральна міська лікарня» РМР не повинно видавати довідки форми 028/0. Консультативний висновок, виданий лікарем ОСОБА_2 з порушенням порядку ведення медичних документів та він не підтверджує тимчасову непрацездатність особи.

Вказує, що табель обліку робочого часу за травень 2018 року підтверджує те, що ОСОБА_1 з 1 по 28 травня 2018 року працювала з визначеними наказом №113/ос від 30.04.2018 року вихідними днями: середа та четвер. Факт ознайомлення з ним позивачки підтверджено показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та її особистим підписом під ним.

Доводить, що суд не дав оцінки пояснювальній записці позивачки від 29.05.2019 року та факту ознайомлення її із Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

З наведених підстав просить рішення суду скасувати, постановити нове-про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 покликається на правильність висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні та вважає його таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити її без задоволення.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 5.08.2016 року. Наказом 175/к від 04.06.2018р. її звільнено з роботи 5.06.2018р. згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Його копію позивачка отримала 5.06.2018 року.(а.с.158 т.1)

Відповідні відомості про звільнення позивачки за ч. 4 ст. 40 КЗпП України були внесені також до її трудової книжки (а. с.86-87 т.1).

В період роботи ОСОБА_1 на посаді контролера квитків, наказами директора зоопарку від 18 січня 2018 року № 36, від 17 квітня 2018 року № 95 позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та застосовано такий вид стягнення як догана (а. с. 120-121 т.1)

Відповідно до копії акта від 28 травня 2018 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці більше трьох годин 28 травня 2018 року. (а. с. 101)

Із службової записки заступника директора по зооветчастині ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 з`явилася на робоче місце 28.05.2018року о 12 год.15 хв. (а.с.100)

Згідно з копією пояснень ОСОБА_1 , вона була відсутня на роботі 28.05.2018 року з 9 до 12год.15хв. у зв`язку із зміненим графіком роботи, та в зв`язку з отриманими на роботі стресами, у неї ввечері 27.05.2018 року стався приступ астми, в зв`язку з чим змушена була звернутись до лікаря 28.05.2018року. (а.с. 99 т.1).

Тобто, факт відсутності на роботі 28.05.2018 року у період з 9год. до 12 год.15 хв. визнано позивачкою.

Згідно протокольного рішення загальних зборів трудового колективу №2 від 31.05.2018 року надана згода на звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України.

Крім установлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальною обставиною для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Вбачається, що наказом директора Рівненського зоопарку №113/ос від 30.04.2018 року були встановлені вихідні дні для його працівників з 1.05.2018 року, зокрема, для контролера квитків ОСОБА_1 , яка працює згідно графіку змінності, визначені-середа та четвер. З цим наказом остання ознайомлена 30.04.2018 року, про що свідчить її власноручний підпис. (а.с.153-157 т.1).

Як вказує позивачка у своїй письмовій відповіді на відзив, що згідно графіка роботи білетних касирів 28.05.2018 року вона мала працювати у першу зміну з 9год. до 14-30год. (а.с.200 т.1)

Таким чином ОСОБА_1 було відомо, що їй робочий день 28.05.2018 року розпочинався з 9 год.

В обґрунтування поважності причин неявки на роботу ОСОБА_1 посилається на те, що в неї вранці 28.05.2018 року стався астматичний напад, в зв`язку з чим першу медичну допомогу їй надавала дочка. На вимогу відповідача вона повернулася на робоче місце, однак самопочуття погіршилося і вона звернулася в лікарню за медичною допомогою.

Відповідно до записів у журналі реєстрації амбулаторних хворих №4 (форми 074/о) ОСОБА_1 була на прийомі у приймально-діагностичному відділенні комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради у лікаря-терапевта 28.05.2018року о 14год.48хв. (а.с.193 т.1). Лікарем ОСОБА_2 їй був наданий консультативний висновок. (а.с.163 т.1)

Однак доказів про поважність причин відсутності на роботі з 9.00 год. по 12.15 год. вона не надала, про причини відсутності на роботі роботодавця не повідомила і до лікаря звернулася вже після того як здійснила прогул і її повідомили про його наслідки.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду показали, що коли ОСОБА_1 28.05.2018 року після 12 год. з`явилася на роботу, то повідомила, що вона сплутала графіки роботи, на самопочуття не скаржилася, про те, що в неї стався приступ астми нікого не повідомляла.

За наведеного, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено поважні причини відсутності її на робочому місці з 9год. до 12год.15 хв. 28.05.2018року, а покази свідка ОСОБА_7 , яка є її дочкою, суд оцінює критично, оскільки свідок, як близький родич, зацікавлена у позитивному результатів розгляду даної справи. Крім показів вказаного свідка інших належних та допустимих доказів погіршення стану здоров`я у ОСОБА_1 у вказаний період часу суду не надано.

Не є таким доказом і виданий консультативний висновок лікаря ОСОБА_2 , оскільки він підтверджує лише факт звернення до лікаря у вказаний день та час. Так, за результатами проведеної перевірки комісією, створеною Управлінням охорони здоров`я виконкому Рівненської міської ради встановлено, що скарг у пацієнтки ОСОБА_1 на момент її звернення 28.05.2018 року не було, підстави для її госпіталізації відсутні. Медичних документів, які б свідчили про наявність у неї бронхіальної астми лікарю не надано, діагноз записаний з її слів.

На амбулаторному лікуванні ОСОБА_1 знаходилася з 11 по 13 червня 2018 року, тобто через 14 днів, що ставить під сумнів її доводи про те, що зранку 28.05.2018 року у неї стався напад бронхіальної астми. Крім цього, як зазначалося вище, згідно її письмових пояснень, приступ астми у неї стався ввечері 27.05.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 28.05.2018 року була відсутня на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, що є підставою для її звільнення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

При застосуванні дисциплінарного стягнення, роботодавцем було з`ясовано усі обставини його вчинення, враховано попередню роботу працівника та обрано захід стягнення у вигляді звільнення, що узгоджується з нормами ст.ст.147,149 КЗпП України.

Оскільки звільнення позивачки відбулося з дотриманням норм КЗпП України, підстави для визнання недійсним наказу про її звільнення незаконним та поновлення на роботі відсутні. Так само не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, оскільки її підставами є незаконність звільнення, чого не доведено працівником та не встановлено винних дій відповідача, які б могли свідчити про завдання душевних чи інших страждань позивачу.

Разом з тим не можуть бути задоволені вимоги скарги про скасування рішення суду в частині відмови позивачці у стягненні недоплаченої заробітної плати, оскільки доводи апеляційної скарги не місять обґрунтувань яким чином рішення в цій частині порушує права відповідача та які норми матеріального та/або процесуального права порушені судом при його ухваленні в цій частині. Позивачкою в цій частині рішення суду не оскаржується.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в їх задоволенні в цій частині.

Відповідно до ч.1 та ч.13ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Пунктом першим частини першої статті 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що звільнені від сплати судового збору позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, з позивачки слід стягнути понесені відповідачем судові витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 1057,2грн., решту слід повернути з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, п.4 ч.1 ст.40, ст.ст.147,149 КЗпП України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 3 липня 2019 року в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення понесені ним витрати по оплату судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 1057(одна тисяча п`ятдесят сім)грн.20 коп.

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Рівне повернути Рівненського зоологічного парку загальнодержавного значення кошти по сплаті судового збору в сумі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн.40 коп., які були сплачені ним на рахунок отримувача УДКСУ у Рівненській області №0030, код отримувача 38012714, банк отримувача: 899998, згідно квитанції №0.0..1 від 20 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Рівненський зоологічний парк загальнодержавного значення, місце знаходження: 33027, м.Рівне, вул. Київська, буд.110, .

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.