ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року

м.Харків

Справа № 636/5216/18

Провадження № 22-ц/818/3487/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 квітня 2019 року у складі судді Оболєнської С.А. по справі № 636/5216/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності , ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що з 2010 року він перебуває на посаді голови Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

В листопаді 2018 року йому стало відомо, що депутатом Чкаловської селищної об`єднаної територіальної громади ОСОБА_2 на публічній сторінці «ProЧкаловське» у соціальній мережі «Facebook» розміщено коментар, відповідно до якого останній стверджує, що він порушує чинне законодавство України, а саме вчиняє продовжуваний злочин у вигляді крадіжки на протязі 5 років. Цитата коментаря «Вчера пан голова приезжал на опытное поле обещал свет возле подъездов наверное скоро выборы ворует 5 лет потом лампочки меняет по ушам поездит и опять воровать Витя тебе даже собаки не верят вор должен сидеть в тюрьме».

Вважає, що поширена інформація порушує його право на недоторканість ділової репутації та принижує його честь та гідність, є недостовірною, створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про нього, як селищного голову та сприймається як звинувачення у вчинені кримінальних правопорушень.

Діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, оскільки негативні відомості призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Поширення неправдивих чуток у смт. Чкаловське, населення якого складає не більше 4 000 мешканців, створює додатковий тиск та хвилювання на нього. Моральну шкоду оцінює у розмірі 3 000 грн.

Просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, опубліковану і поширену ОСОБА_2 , на публічній сторінці «РгоЧкаловське» у соціальній мережі «Facebook» 10 липня 2018 року, а саме: «Пан голова ворует 5 лет» у контексті коментаря: «Вчера пан голова приезжал на опытное поле обещал свет возле подъездов наверное скоро выборы ворует 5 лет потом лампочки поменяет по ушам поездит и опять воровать Витя тебе даже собаки не верят вор должен сидеть в тюрьме».

Зобов`язати ОСОБА_2 .. протягом 3- х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом розміщення в Інтернет мережі, на публічній сторінці РгоЧкаловське» у соціальній мережі «Facebook» заяви від власного імені із спростуванням наступного змісту: «Інформація наступного змісту: «Пан голова ворует 5 лет» у контексті коментаря: «Вчера пан голова приезжал на опытное поле обещал свет возле подъездов наверное скоро выборы ворует 5 лет потом лампочки поменяет по ушам поездит и опять воровать Витя тебе даже собаки не верят вор должен сидеть в тюрьме», поширена мною 11.07.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет мережі публічній сторінці «РгоЧкаловське» у соціальній мережі «Facebook» - не відповідає дійсності. Рішенням суду зазначена інформація визнана недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 »

Стягнути 3000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Інформацію, викладену в соціальній мережі «Facebook», не можна віднести до фактичних тверджень, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, і вона не є такою за змістом Закону України «Про інформацію». Наведені у статті висловлювання є оціночним судженням, тому її правдивість спростуванню та доведенню не підлягає, а також її не можна вважати поширенням недостовірної інформації. Якщо ж позивач вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 є публічною особою, тому межа допустимої критики з приводу того, як він виконує свої повноваження, є значно ширшою. Інформація, яку просить спростувати позивач, яка є громадською критикою з приводу виконання повноважень на посаді голови Чкаловської об`єднаної територіальної громади Чугуївського району Харківської області, а тому немає підстав вважати, що поширення такої інформації призвело до порушення особистих немайнових прав позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині визнання недостовірною та спростування інформації скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Висловлення відповідача, що він є крадієм, не є громадською критикою, а є наклепом та розповсюдженням недостовірної інформації.

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що обіймаючи посаду селищного голови, тобто будучи публічною особою, він фактично позбавлений права захищати свою честь, гідність та ділову репутацію.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи з 2010 року ОСОБА_1 очолює Чкаловську селищну об`єднану територіальну громаду, до якої увійшли громади Чкаловської селищної ради, Іванівської сільської ради, Коробочкинської сільської ради, Леб`язької сільської ради, Базаліївської сільської ради та Юрченківської сільської ради.

На сторінці «ProЧкаловське» у соціальній мережі «Facebook» під посиланням chkaloskaotg.gov.ua/news// розміщеним 20 липня 2017 року, зроблено коментар користувачем ОСОБА_3 : « ОСОБА_4 пан голова приезжал на опытное поле обещал свет возле подъездов наверное скоро выборы ворует 5 лет потом лампочки меняет по ушам поездит и опять воровать Витя тебе даже собаки не верят вор должен сидеть в тюрьме».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист честі , гідності та ділової репутації суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У зазначеному рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що зазначене є суб`єктивною думкою автора.

Посилання позивача щодо висловлення з боку відповідача, що він є крадієм (мовою оригіналу «ВОР») не є громадською критикою, а є недостовірною інформацією - обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції та не приймається судом апеляційної інстанції.

Вказані висловлювання є оціночним судженням, оскільки не містять конкретних даних щодо оцінки дій ОСОБА_5 в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій у слові «крадій » та не є такими, що порочать честь і гідність позивача.

Даний вислів не містить посилань на вчинення ОСОБА_5 конкретного кримінально караного діяння та за правовою оцінкою є суб`єктивною думкою, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 квітня 2019 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко