Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 229/983/17

провадження № 61-34898св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року у складі судді Рагозіної С. О. та рішення апеляційного суду Донецької області

від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Курило В. П., Жданової В. С., Космачевської Т. В.,

учасники справи:

позивач- відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач-позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до

ОСОБА_1 з позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28 лютого 2017 року складає 58 187,02 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2011 року

ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

3. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

4. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

5. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та Правил банківських послуг.

6. Позичальник умови кредитного договору виконував неналежно, допустив утворення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

7. У травні 2017 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

8. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2011 року вона не укладала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір. У банку була оформлена лише кредитна картка на її ім`я і ніякого окремого письмового кредитного договору між ними не було укладено. Вона підписувала лише бланк заяви до банку на відкриття кредитного рахунку, а з письмовими Умовами та правилами надання банківських послуг банк її конкретно не ознайомив, його вона не підписувала та особисто не отримувала.

9. Просила визнати кредитний договір недійсним, оскільки в анкеті-заяві є розбіжності у даті укладання договору. Вона підписала анкету-заяву 15 грудня 2011 року, а працівник банку - 15 лютого 2011 року. Тобто існує суттєва розбіжність між датами підписання спірної анкети-заяви. Також в анкеті-заяві відсутня інформація про відсоткову ставку, форму відсоткової ставки та розмір сплати відсотків за її користування. Не містить вона й печатки банка-позивача або печатки вповноваженої особи банка-позивача, яка б підтверджувала повноваження представника банка-кредитодавця на відкриття кредиту. Просила визнати недійсним спірний кредитний договір від 15 лютого 2011 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

10. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2011 року станом

на 28 лютого 2017 року у сумі 46 989,78 грн, із яких: 227,32 грн прострочена заборгованість за кредитом; 46 762, 46 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

11. Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю факту укладення кредитного договору з відповідачем та отримання останньою обумовлених кредитним договором грошових коштів. Оскільки позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, то у нього виникла заборгованість зі сплати тіла кредиту, процентів та пені за користування кредитом у розмірі, заявленому в позові. Ураховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності стягненню з відповідача підлягає саме прострочена заборгованість за кредитом, яку відповідач мала виплатити за три роки, що передували моменту звернення позивача з позовом до суду, тобто з березня 2014 року по 31 січня 2017 року.

12. Місцевий суд також дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову у зв`язку з відсутністю правових підстав для визнання договору недійсним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

13. ОСОБА_1 не погодилась з рішенням суду першої інстанції в частині

вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та подала апеляційну скаргу.

14. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня

2017 року в частині спору за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 16 березня 2014 року

по 28 лютого 2017 року в розмірі 201,92 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

15. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що за своєю формою та суттю кредитний договір, укладений між сторонами, є договором приєднання.

16. Водночас, апеляційний суд вважав, що з вересня 2013 року ОСОБА_1 кредитною карткою не користується, будь яких грошових витрат, операцій не здійснює, а відтак, відсутні підстави для нарахування банком їй збільшених процентів за користування кредитом з 01 вересня 2014 року. У суду першої інстанції не було підстав для застосування до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті процентів за користування кредитом підвищеної процентної ставки, оскільки матеріали справи не містять доказів виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині позовних вимог банку, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині судові рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди прийшли помилкового висновку про пропуск строку позовної давності, оскільки строк дії картки визначено до 31 січня 2015 року. Заявник також указує на те, що 16 червня 2014 року та 26 червня 2014 року з боку ОСОБА_1 мали місце проплати за кредитом у сумах 200 грн та 100 грн.

Доводи інших учасників справи

19. Інші учасники справи письмових заперечень щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

21. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23. У червні 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

24. Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

26. В анкеті-заяві ОСОБА_1 вказала дату її заповнення 15 грудня 2011 року. Але працівник банку вказав дату заповнення анкети-заяви 15 лютого 2011 року.

27. Факт укладення договору саме 15 лютого 2011 року підтверджується письмовими доказами, а саме: випискою про рух коштів на картрахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , використання якого розпочалося 15 лютого 2011 року шляхом встановлення кредитного ліміту та переводу власних коштів з картки на картку. В подальшому були вчинені платежі з картки 14 квітня, 12 травня, 10 червня, 13 червня, 17 червня, 18 червня, 06 липня 2011 року тощо, в тому числі поповнення мобільного телефону відповідача ОСОБА_1 . Відповідно до скріншоту електронної анкети з фотознімком ОСОБА_1 , анкета та фотознімок були створені 15 лютого 2011 року об 11:10:56 годині.

28. Відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

29. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

30. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

31. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

32. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

33. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

34. Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з

ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі

58 187,02 грн, із яких: 3942,30 грн заборгованість за кредитом; 47 354,17 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 643,55 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф (фіксована частина);

2 747 грн штраф (процентна складова).

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, пеню, комісією і штрафи

35. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

36. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

37. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

38. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

39. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

40. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

41. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

42. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

43. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

44. У Анкеті-заяві позичальника від 15 лютого 2011 року, на яку посилається банк у позовній заяві, та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільговий період», яка підписана позичальником, базова процентна ставка за кредитним лімітом становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.

45. Крім того, за умовами, викладеними у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільговий період», яка підписана позичальником передбачено: штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 30 днів - 500 грн + 5 % суми; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

46. Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника.

47. Відтак, у межах строку кредитування до лютого 2015 року відповідач мав, зокрема, сплачувати проценти на умовах, визначених сторонами.

48. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

49. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

50. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

51. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

52. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

53. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

54. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

55. У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження

№14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

56. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, штрафи, пеню та комісію.

57. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 лютого 2011 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, тарифів банку як невід`ємні частини кредитного договору.

58. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

59. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

60. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

61. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

62. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

63. Таким чином вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставними та не підлягають задоволенню з мотивів, наведених у цій постанові.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту

64. З обставин справи слідує, що відповідач заперечила проти позову, вказала на пропуск позивачем строку позовної давності звернення з позовом до суду та просила застосувати правові наслідки визначені частиною четвертою статті 268 ЦК України.

65. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

66. Згідно положень статті 57 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду місцевим та апеляційним судом, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

67. Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду місцевим та апеляційним судом, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

68. У справі, яка переглядається, підписана між сторонами анкета-заява не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

69. З боку позичальника не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 942,30 грн, про які заявлено банком у позовній заяві.

70. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

71. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3 942,30 грн.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

72. Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

73. Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

74. У ході касаційного перегляду, зважаючи на межі касаційного оскарження, встановлено неправильне застосування судами норм матеріального права в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

75. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому ухвалені у справі рішення в оскарженій частині - вирішення позовних вимог банку підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

2. Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня

2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 05 вересня

2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 3 942,30 грн.

4. Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пеню, комісією і штрафами.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська