Справа № 538/897/19
Провадження № 2/538/389/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області
У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.
за участю секретаря судового засідання Дробот О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування якого зазначав, що він є батьком ОСОБА_2 . На теперішній час він отримує державну допомогу як особа, що не набула права на пенсію, відповідно до Постанови КМУ № 1098. З 04.09.2018 року йому призначили державну допомогу у розмірі 1435, 00 грн, з 04.03.2019 року - у розмірі 1497, 00 грн. Він позбавлений можливості самостійно працювати, проте потребує матеріальної допомоги, пов`язаної з оплатою комунальних послуг, лікування, придбання продуктів харчування, одягу, коштів на проїзд, оплатою телефону. Наразі кошти, які він отримує від держави, не можуть забезпечити реальні та першонеобхідні його потреби. У зв`язку із його непрацездатністю та у зв`язку із пенсійним віком у нього відсутні засоби для нормального існування.
Позивач зазначає, що протягом життя сина, він не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, утримував сина, навчав і виховав.
Також вказує, що добровільно допомагати йому син не бажає. Відповідач має задовільний стан здоров"я, є працездатним. З огляду на вказане, позивач просить суд стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з дати звернення до суду і по життєво.
Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав. Позивач додатково зазначив, що з народження сина, він піклувався про нього. Син закінчив навчання в технікумі тільки завдяки йому. Наголосив, що вони перебували у шлюбі і сім`я розпалася тільки в минулому році, але зазначив, що тривалі роки вони проживали окремо, за різними адресами, у зв`язку з поганими відносинами. На сьогоднішній день він з сином не спілкується, бо не хоче цього саме син. Зазначив, що йому потрібні кошти на його проживання. Його дохід 1700 грн в місяць. ОСОБА_4 всі він купує в магазині, за комунальні послуги оплачує з пенсії, в отеплювальний період в середньому оплачує 2400 грн в місяць. Представник позивача в судовому засіданні наголосила на те, що з позивача не стягувалися аліменти, це свідчить про те, що він виконував свої батьківські обов`язки, посилання відповідача та його представника щодо оплати за його навчання колишньою дружиною згідно квитанцій, які маються в матеріалах цивільної справи є доказом того, що це було спільне майно подружжя, тобто і є виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначила, що відповідач являється єдиним сином позивача, тобто це єдина надія позивача, оскільки відповідач працює та його дохід зможе забезпечити свого непрацездатного батька. Тому позивач та його представник просять позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнали повністю. Представник відповідача зазначила, що позивачем не надано жодного доказу до матеріалів справи, які вказують, що позивач потребує матеріальної допомоги. Також, позивачем не було доведено, що ним надавалася допомога синові від його народження. Тому відповідач та представник відповідача просять в задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення позову виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_1 (а.с.9).
Позивач отримує державну допомогу як особа, що не набула права на пенсію, відповідно до Постанови КМУ № 1098. Так, згідно повідомлення про надання державної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам - ОСОБА_1 призначено з 04.09.2018 року по 03.03.2019 року 1435, 00 грн (а.с.11), а з 04.03.2019 року по 03.09.2019 року 1497, 00 грн (а.с.12).
Також з матеріалів справи вбачається, що позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 один (а.с. 10).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СК України).
Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.
Аналіз ст. 202 СК України дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Згадувана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.
Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.
Суд зазначає, що позивачем 28.05.2019 року поданий вищезазначений позов, доказами його матеріального становища надані довідки (а.с.11,12).
Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.
Оскільки, як вказувалося вище, позивач отримує державну допомогу у розмірі 1497, 00 грн, тобто у розмірі, який є прожитковим мінімумом, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як передбачає ст. 80 ЦПК України при вирішення питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Також, як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Натомість в судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, відомості про його доходи позивачем не надані, будь яких клопотань, щодо витребування доказів отримання доходів позивачем та його представником не заявлялося.
Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження платоспроможності відповідача та можливості надання ним матеріальної допомоги на утримання позивача.
За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що позивач отримує державну допомогу у розмірі, який є прожитковим мінімумом, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 202, 205 СК України, ст. ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265, 352 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року,
У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: В.А. Бондарь