Справа № 457/881/18
провадження №2/457/68/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Марчука В.І.,

при секретарі Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення курсової різниці у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення,-

в с т а н о в и в:

02.10.2018 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення курсової різниці у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику - ОСОБА_3 , грошових коштів в розмірі 11 50 євро. У зв`язку з невиконанням вищезазначеного договору позики позивач звернувся до суду і рішенням Трускавецького міського суду у справі № 457/1798/14-ц від 13.02.2015 року, що набрало законної сили, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 11500 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до євро на момент звернення до суду - 25.11.2014 року становить 225 285 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму курсової різниці у зв`язку із знеціненням національної грошової одиниці у розмірі 142 393 грн., судові витрати в сумі 1423,93 грн., а всього - 143 816, 93 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак представником позивача ОСОБА_1 подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак від її представника надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заочним рішенням Трускавецького міського суду від 13.02.2015 року по справі №457/1798/14-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що 05.12.2012 року ОСОБА_2 зайняв відповідачці ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 11 500 євро. ОСОБА_3 підтвердила отримання коштів у вищевказаній сумі, про що свідчить розписка про отримання коштів і взяла на себе обов`язок повернути позику до грудня 2013 року. Відповідачка до теперішнього часу не виконала свій обов`язок та не повернула позику. Суд прийшов до висновку, що з відповідачки необхідно стягнути в користь позивача ОСОБА_2 грошову суму позики в розмірі 11 500 євро, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до євро на момент звернення до суду - 25.11.2014 року становить 225 285 грн. та 2 252,85 грн. судового збору.

18 грудня 2015 року Трускавецьким міським судом видано виконавчий лист№457/1798/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 225285 грн. та судовий збір в розмірі 2252,85 грн., всього - 227537,85 грн.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №49850439 від 06.06.2018 року, з боржника стягнуто суму заборгованості згідно виконавчого документа та виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №457/1798/14-ц, виданого 18.12.2015 року Трускавецьким міським судом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 225285 грн. та судовий збір в розмірі 2252,85 грн., всього - 227537,85 грн., закінчено.

Позивач посилаючись на ст.ст. 533,625,629,1049 ЦК України вважає, що необхідно стягнути з відповідача різницю курсових коливань іноземної валюти (євро) у гривневому еквіваленті у зв`язку несвоєчасним виконанням судового рішення від 13.02.2015 року в сумі 142393 грн.

Дослідивши доводи позивача, наявні письмові докази в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У даному випадку позивач, як позичальник за договором позики відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики за розпискою від 05 грудня 2012 року, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 225285 грн. є повним розміром заборгованості.

Заочним Рішенням Трускавецького міського суду від 13 лютого 2015 року позов задоволено у повному обсязі. Рішення набрало чинності і виконано відповідачем у повному обсязі 06 червня 2018 року.

Позикодавець, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та задоволенню не підлягає.

Керуючисьст.ст. 12,13,81,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення курсової різниці у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. І. Марчук