Постанова

Іменем України

23вересня 2019 року

м. Київ

справа № 333/2779/16

провадження № 61-31700 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - Концерн «Міські теплові мережі»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року

у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» (далі -

Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог Концерн «МТМ» зазначав, що у період

із січня 2009 року по травень 2013 року ним постачалась відповідачу теплова енергія на опалення та гаряче водопостачання у квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по сплаті заборгованості за спожиті послуги, внаслідок чого станом на 01 червня

2013 року виникла заборгованість у розмірі 1 244,21 грн.

З урахуванням наведеного Концерн «МТМ» просив суд стягнути

з ОСОБА_1 вказану заборгованість та вирішити питання понесених судових витрат.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада

2016 року у складі судді Ярошенка А. Г. позов Концерн «МТМ»задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за спожиті послуги у розмірі 656,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» судовий збір

у розмірі 1 378,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у квартиру, яку ОСОБА_1 прийняв у спадщину, здійснювалося постачання теплової енергії на опалення та водопостачання у період із січня 2009 року

по травень 2013 року. Сума боргу, яка підлягала стягненню з відповідача, визначена з урахуванням статті 256 ЦК України про позовну давність.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада

2016 року в оскаржуваній частині змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» судових витрат з 1 378,00 грн до 726,60 грн.

У решті рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи щодо наявності заборгованості та визначення її розміру, дана їм належна правова оцінка,

а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Разом з цим, суд першої інстанції допустив помилку при визначенні розміру судового збору, що підлягав стягненню з відповідача на користь позивача, та не врахував положення частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що помилкові додаткові посилання суду першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення, а також описки щодо номеру квартири, успадкованої відповідачем, не можуть бути підставою для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині, на правильність зроблених судом висновків у цій частині не впливають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішенняскасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Концерн «Міські теплові мережі» судове рішення не оскаржив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 333/2779/16 із Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно позбавив відповідача права на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції, так як не врахував його майновий стан, не звільнив від сплати судового збору та прийшов до помилкового висновку, що він не оскаржує суму заборгованості за надані позивачем послуги.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із пунктом 10 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення)та пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за наданіпослуги вноситься щомісячно.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом майно

у власність за адресою: АДРЕСА_1 , було набуто відповідачем у липні 2011 року (а. с. 24).

Встановлено, що Концерном «МТМ» у період із 01 січня 2009 року

по 01 червня 2013 року у квартиру за вказаною адресою були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), заборгованість за які склала 1 244,21 грн

(а. с. 8-10). У добровільному порядку заборгованість сплачено не було.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя 18 жовтня 2013 року скасовано судовий наказ від 23 вересня 2013 року у справі

№ 333/5788/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованості по оплаті за надані послуги у вигляді постачання теплової енергії у розмірі 1 244,21 грн (а. с. 14).

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України. Частиною третьою вказаної статті закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд апеляційної інстанції підтримав висновки суду першої інстанції про застосування позовної давності до суми боргу за розрахунком, яка стосується заборгованості за період з січня 2009 року по червень 2010 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки апеляційного суду правильними та обґрунтованими, так як наявні підстави для застосування позовної давності, а сума, яка підлягала стягненню, правильно визначена судами з урахуванням необхідності застосування статті 257 ЦК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не розглянуті вимоги заявника щодо оскарження ним суми заборгованості за надані позивачем послуги, Верховним Судом відхиляються в силу їх безпідставності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині зменшення розміру судового збору, що підлягав стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд виходив пропорційно з розміру задоволених позовних вимог у силу положень статті 88 ЦПК України 2004 року.

Аналогічні положення закріплені статтею 141 ЦПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції у цій частині є обґрунтованими, доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова