ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1680/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1148/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Іванової Г.П.,

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

секретар: Позняк О.М.,

сторони:

позивач - Чернігівська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 09 липня 2019 року (повний текст рішення складений 12 липня 2019 року) у справі за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про виселення,

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення, в якому просила виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2019 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернігівської міської ради 1921 грн. 00 коп. у повернення сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що нею до суду першої інстанції надавалася копія ухвали від 27.06.2018 року про відкриття касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2018 та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 04.04.2018 у справі №750/10682/17 за її позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання права користування спірним житловим приміщенням. Вона звертала увагу суду першої інстанції на те, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства. Незважаючи на це, судом упереджено прийнято рішення в спрощеному провадженні без врахування того, що в разі задоволення її касаційної скарги в справі про визнання права користування спірним жилим приміщенням, виконання цього рішення значно ускладниться.

Також ОСОБА_1 зазначає, що судом у судовому засіданні було звернуто увагу позивача на необхідність надання доказів на дотримання умов, встановлених ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, про необхідність в демократичному суспільстві втручання у її право на житло, а саме виселення з єдиного житла, оскільки ця норма обмежує органи державної влади у втручання в здійснення цього права. Позивач не навів жодних підстав, які б свідчили про дотримання вказаних умов, та не надав жодних доказів. Натомість, нею надані всі пояснення і докази про вимушеність зняття з реєстрації в спірній квартирі - в зв`язку з проведенням судової реформи, внаслідок чого її чоловіка було переведено на нове місце служби як військового суддю. Крім того, нею були надані докази того, що станом на 2019 рік за членами її родини не зареєстровано право власності на житло. Це підтверджує, що спірна квартира є єдиним житлом для її сім`ї. Твердження позивача про використання нею права на приватизацію житла у м. Черкаси взагалі не має жодного відношення до права користування спірним житлом. Право власності на квартиру в Черкасах було набуте 25.04.2007 та реалізоване ще 06.09.2007. Такі дії були обумовлені сімейними обставинами, а саме переїздом батька її чоловіка ОСОБА_2 з м. Черкаси для постійного міста мешкання до м. Чернігова за станом здоров`я. Оскільки він не мав можливості самостійно займатися приватизацією та продажем квартири, в сім`ї було прийнято рішення, щоб цим займалася вона.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що нею були надані суду всі докази на підтвердження того, що її сім`я забезпечувалася спірним житлом в межах чинного законодавства; докази вимушеного переводу чоловіка на нове місце служби; докази реєстрації усіх членів сім`ї в адміністративній будівлі у м. Харкові як осіб, які не мають іншого житла, тобто, докази того, що спірна квартира є єдиним житлом її сім`ї; докази утримання квартири та відсутності заборгованості по комунальним платежам.

Чернігівська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2019 року - без змін.

Чернігівська міська рада вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Чернігівська міська рада зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для зупинення провадження у справі, оскільки постанова Апеляційного суду Чернігівської області по справі №750/10682/17 набрала законної сили 24.04.2018. Також Рада не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на дотримання умов Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підтвердження необхідності звернення до суду з відповідним позовом представниками позивача було надано витяги з загальноміської черги, першочергового та позачергового списків осіб, які претендують на заняття спірної чотирикімнатної квартири. Суд ознайомився з зазначеними документами, але відмовив у долученні їх до матеріалів через можливість розголошення персональних даних цих осіб.

Також Рада вважає такими, що не відповідають дійсності твердження ОСОБА_1 про те, що зняття її з реєстрації у спірній квартирі було викликане переїздом у іншу місцевість у зв`язку з переведенням її чоловіка на нове місце служби до м. Харків. Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 знялася з реєстрації місця проживання у спірній квартирі 30.05.2006, а 16.06.2006 зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_2 . Разом з тим, указ Президента України "Про переведення суддів", згідно якого чоловіка відповідача було переведено на роботу на посаду судді військового місцевого суду Харківського гарнізону, ухвалено 20.11.2006, тобто пізніше, ніж ОСОБА_1 знялася з реєстрації у спірній квартирі.

Чернігівська міська рада також зазначає, що спірна квартира відноситься до державного житлового фонду. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не набув права власності на спірну квартиру, із заявами про вселення членів сім`ї або будь-яких інших осіб у квартиру до житлово-експлуатаційної організації не звертався. Порядок вселення ОСОБА_1 до спірної квартири дотриманий не був, оскільки письмового звернення до наймодавця з питання її реєстрації не було, витрат з оплати комунальних послуг за спірної адресою за двох осіб відповідач не несла, зберігає реєстрацію за іншим місцем проживання.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Норми ст. 18 ЖК Української РСР, визначають, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Чернігівська міська рада є органом місцевого самоврядування, у віданні якої перебуває державний житловий фонд (житловий фонд місцевої ради) і яка здійснює управління ним.

Квартира АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду (а.с.50-51).

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі АДРЕСА_1 без відповідних правових підстав, а тому підлягає виселенню з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Обґрунтовуючи такий висновок, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 добровільно знялась з реєстрації в спірній квартирі АДРЕСА_1 , після чого зареєструвалась в іншій квартирі у м. Черкаси , здійснила приватизацію квартири в м. Черкаси , продала приватизовану нею квартиру у м. Черкаси , після чого зареєструвалась та стала проживати та працювати у м. Харкові. Суд дійшов висновку про відсутність обов`язку держави по збереженню за відповідачем спірного житла у м. Чернігові, з якого ОСОБА_1 вибула в добровільному порядку, скористалась своїм правом на набуття у власність іншого державного житла у м. Черкаси. а повторне її вселенні у спірну квартиру відбулось у порушення встановленого законом порядку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 20 від 21 лютого 2005 року затверджено спільні рішення адміністрацій і профспілкових комітетів підприємств, організацій, житлових комісій про виділення житлової площі і видачу ордерів, зокрема, ОСОБА_3 на сім`ю з 4-х осіб (він, дружина, дочка, син) на чотирикімнатну квартиру житловою площею 54,9 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.28).

21 лютого 2005 року Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі вказаного рішення ОСОБА_3 на склад сім`ї (дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , 1992 року народження та син ОСОБА_2 , 1996 року народження) був виданий ордер № 547 на право зайняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

З поквартирної карточки ОСББ "Єськова" вбачається, що за вказаною адресою ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 були зареєстровані з 05 квітня 2005 року.

30.05. 2006 року ОСОБА_1 була знята з реєстрації місця проживання у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

09.01.2007 року з реєстраційного обліку за вказаною адресою були зняті чоловік відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , та їх неповнолітні діти (а.с.14, 10).

16.06.2006 року ОСОБА_1 зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" від 25.06.2019 №3527, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого Придніпровським райвиконкомом 25.04.2007 року. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаєнко І.М. 06.09.2007 р. №5200, вказана квартира ОСОБА_1 була продана (а.с.142).

Здійснення ОСОБА_1 приватизації квартири в м. Черкаси вказує на відсутність обов`язку держави по збереженню за нею попереднього житла у м. Чернігові, з якого ОСОБА_1 вибула в добровільному порядку ще до переведення її чоловіка на роботу на посаду судді військового місцевого суду Харківського гарнізону.

11.07.2007 відповідач знялася з реєстраційного обліку у м. Черкаси, і 19.07.2007 зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.141).

Судом першої інстанції також встановлено, що станом на 19 листопада 2017 року ОСОБА_1 разом з членами сім`ї була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , а фактично проживали у квартирі, яку винаймали, за адресою: АДРЕСА_6 .

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що остання після зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 30.05.2006 не працювала в м. Чернігові. З 15.06.2009 по 04.03.2013 ОСОБА_1 працювала на різних посадах в Харківській обласній філії АКБ "Укрсоцбанк". З 11.03.2013 по 22.10.2015 ОСОБА_1 працювала на різних посадах в Регіональному центрі в м. Харків ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк". З 23.11.2015 Харківським міським центром зайнятості розпочато виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а наказом від 23.03.2017 припинено виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". З 28.03.2016 по 30.06.2017 ОСОБА_1 працювала в Регіональній мережі Юридичного департаменту ПАТ "Брокбізнесбанк" в м. Харків. З 26.07.2017 Харківським міським центром зайнятості розпочато виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а наказом від 05.11.2017 припинено виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 12 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с.143-151).

Судами також встановлено, що в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 07.12.2006 року був зареєстрований ОСОБА_2 - батько ОСОБА_3 , чоловіка відповідача, і на ОСОБА_2 був переведений особовий рахунок на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с 15).

Вказаний будинок за адресою: АДРЕСА_7 , і спірна квартира належать до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, квартира не приватизована (а.с.50-51,11).

ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя не набув права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Із заявами про вселення членів сім`ї або будь-яких інших осіб у квартиру ОСОБА_2 до житлово-експлуатаційної організації не звертався.

Порядок вселення у спірну квартиру ОСОБА_1 дотриманий не був, оскільки письмового звернення до наймодавця з питання її реєстрації не було, витрат з оплати комунальних послуг за спірною адресою на двох осіб відповідач не несла, зберігає реєстрацію в іншому населеному пункті.

03.11.2017 року ОСОБА_1 зверталась з позовом до Чернігівської міської ради про визнання за нею права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права користування вказаним житловим приміщенням було відмовлено за безпідставністю позовних вимог (а.с.18-21).

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 24.04.2018 року вказане судове рішення було змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову, з посиланням на те, що під час розгляду справи районний суд задовольнив клопотання представника позивача та змінив первісного відповідача у справі Чернігівську міську раду (належного відповідача) на виконавчий комітет Чернігівської міської ради, який за висновком колегії суддів апеляційного суду є неналежним відповідачем у справі (а.с.22-26).

Ухвалою Верховного Суду від 08.08.2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі (а.с.27).

Проте, відповідно до приписів ст. 251 ЦПК України оскарження в касаційному порядку постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 24.04.2018 по справі №750/10682/17, якою було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права користування спірним житловим приміщенням, не є підставою для зупинення провадження у справі, оскільки судове рішення у цій справі набрало законної сили 24.04.2018 року.

Доводи ОСОБА_1 про те, що спірна квартира є єдиним житлом для неї та її сім`ї, не можуть бути підставою для скасування судового рішення у даній справі, оскільки спірну квартиру відповідач та її чоловік з дітьми залишили добровільно, заселивши у цю квартиру батька чоловіка - ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 скористалась правом на набуття у власність державного житла - квартири у м . Черкаси , у якій раніше проживав ОСОБА_2 , і у спірну квартиру ОСОБА_1 заселилась у порушення визначеного законом порядку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що на даний час ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі без відповідних правових підстав і підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність такого висновку суду не спростовують.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення ухвалене згідно із законом (ч.1 ст.109, ч.2 ст.99, ч.2 ст.107 Житлового кодексу УРСР), таке виселення має легітимну мету, оскільки законне право на зайняття спірного житлового приміщення було припинене відповідачем добровільно, а втручання держави у даній справі є пропорційним законній меті, оскільки існує розумне співвідношення між інтересами суспільства й інтересами особи, яка зазнає такого втручання (враховуючи, зокрема, добровільність вибуття відповідача із спірного жилого приміщення 30.05.2006 року, набуття відповідачем за рахунок держави права власності на інше державне житло у м. Черкаси 25.04.2007 року, продаж цього житла 06.09.2007 року, тривале проживання з реєстрацією у м.Харкові з 19.09.2007 року, незаконність повторного вселення відповідачки у спірну квартиру).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2019 року - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: