Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/9293/15-ц

провадження № 61-29646св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 07 грудня 2016 року у складі судді Усатова Д. Д., додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року у складі судді Усатова Д. Д. та рішення апеляційного суду Київської області від 03 липня 2017 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Березовенко Р. В., Коцюрби О. П.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») з позовом, у якому просила:

визнати недійсними кредитний договір та договір застави транспортного замову від 03 липня 2012 року, укладені між ПАТ «Ідея Банк» та

ОСОБА_1 ;

визнати недійсним договір застави транспортного засобу від 31 липня

2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ;

скасувати обтяження, накладені в рамках договорів застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року та від 31 липня 2012 року;

застосувати наслідки недійсності договорів.

2. Позовна заява мотивована тим, що у травні 2012 року позивач звернулась до відділення ПАТ «Ідея Банк», стосовно можливості отримання кредиту на придбання автомобіля. У подальшому вона звернулась до продавця автомобіля та підтвердила свій намір щодо придбання автомобіля шляхом укладення 27 червня 2012 року відповідного договору. Зібравши всі необхідні документи, 03 липня 2012 року на території відділення ПАТ «Ідея Банк» вона підписала зі своєї сторони кредитний договір. З іншого боку кредитний договір не було підписано, оскільки працівники відділення повідомили, що у них відсутні такі повноваження, і весь пакет документів, за їх словами, буде направлено до головного офісу відповідача у м. Львові.

3. За твердженням позивача, частину документів вона отримала лише через два-три тижні. Проте одразу з моменту підписання лише нею кредитного договору умови кредитування виявилися зовсім інші, ніж декларувалося. Зокрема, виникли незаявлені відповідачем платежі та комісії, послуги нотаріуса у розмірі 1 700 грн, сума страхування КАСКО обійшлося їй в півтора рази дорожче, ніж якщо б вона страхувалася на тих же умовах у тій же компанії.

4. Також зазначала, що відповідачем не дотримано вимог постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 щодо письмового повідомлення її як споживача банківських послуг про всі умови та платежі за кредитним договором, а також не надано невід`ємних додатків до спірного договору, а саме: № 1 «Графік щомісячних платежів» та № 2 «Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою».

5. Після того, як вона отримала від відповідача поштою документи з її підписом, вона змогла детально ознайомитися з тим, що підписала, бо до цього моменту відповідач такої можливості їй не надавав. Вона намагалася зрозуміти умови кредитного договору, однак він складений таким чином, що розібратися без допомоги фахівця їй не вдалося.

6. Випадково дізнавшись про надходження від відповідача листа за адресою, за якою вона не проживає вже більше року, з інформацією про зміну в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором, вона остаточно дійшла висновку, що умови кредитного договору порушують її права як споживача банківської послуги, зокрема, сам кредитний договір не є цілим документом, а складається із тексту кредитного договору від 03 липня 2012 року (місцем укладення якого значиться м. Львів, хоча позивач на момент підписання знаходилася у м. Києві) та тексту положення про загальні умов кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів. Істотна умова кредитного договору щодо розміру та обчислення процентної ставки не відповідає вимогам законодавства, оскільки є суперечливою та невизначеною. Так само не відповідає вимогам законодавства істотна умова кредитного договору щодо строку його дії, оскільки у спірному договорі міститься п. 1 § 1, згідно з яким кредит надано терміном на 72 місяця, разом з тим у п. 1 § 10 вказано, що кредитний договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

7. Також пояснила, що відповідач на власний розсуд та без належного її повідомлення продовжує здійснювати дії, що суперечать як внутрішній волі позивача, так і нормам чинного законодавства, а саме: стягує необґрунтовані суми, нараховує додаткові відсотки, не повідомляє належним чином про свої дії та не обґрунтовує їх.

8. Крім того, зазначила, що існує одночасно два чинні договори застави транспортного засобу й підписаний сторонами у простій письмовій формі та укладений у нотаріальній формі.

9. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

10. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 07 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 03 липня 2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 Визнано недійсним договір застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року, що укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 Визнано недійсним договір застави транспортного засобу від 31 липня 2012 року, що укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 Скасовано обтяження, накладені в рамках договору застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року та договору застави транспортного засобу від 31 липня 2012 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

11. Додатковим рішенням того ж суду від 12 квітня 2017 року застосовані наслідки недійсності кредитного договору від 03 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , станом на момент ухвалення рішення.

12. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, повної інформації про умови кредитування тим більше у письмовій формі, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим вже було порушено вимоги чинного закону. Відповідач проігнорував положення частини третьої статті 6 ЦК України, згідно із якою сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

13. Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року в частині визнання недійсним кредитного договору скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним кредитний договір

від 03 липня 2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

14. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції в порушення вищевказаних вимог закону, вийшов за межі заявлених позовних вимог і визнав кредитний договір укладений між сторонами недійсним за правилами статті 230 ЦК України, оскільки з позовної заяви вбачається, що позивач звернулась до суду з вимогами про визнання недійсним кредитного договору з підстав передбачених частиною першою статті 215 ЦК України та невідповідності спірного договору вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

15. Водночас апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про визнання недійсними договорів застави, що є похідними від спірного кредитного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Ідея Банк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дотримались принципу диспозитивності судового процесу, безпідставно не взяли до уваги представлену відповідачем довідку-повідомлення від 03 липня 2012 року як доказ що банк при укладенні з позичальником кредитного договору дотримався вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, зіславшись лише на те, що позивач тільки підписала зазначений документ, однак такий не був їй наданий кредитором. При цьому не враховано, що позивач не заперечила самого факту підписання довідки-повідомлення, з чого випливає, що вона, повинна була ознайомитись з її змістом.

18. Заявник також указує, що суди також прийшли до висновку про несправедливість умов кредитного договору з огляду на істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, однак при цьому відсутні будь-які покликання на обставини, які дають підставу вважати, що оспорюваний договір містить умови, з якими позичальник не мала реальної змоги ознайомитись до його укладення, а також відсутні докази про ведення банком нечесної підприємницької практики, оскільки така виявляється у навмисному введенні в оман свого контрагента.

19. Аргументом касаційної скарги також указано те, що постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції застосував наслідки недійсності правочину, однак не зазначив, у чому такі полягають.

Доводи інших учасників справи

20. Заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу аргументовано тим, що ухвалені у справі судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального закону. Доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 16 серпня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

22. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24. У травні 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

25. Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. 27 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ДІАС Україна» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля «Daihatsu Terios», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

27. Для придбання вказаного транспортного засобу 03 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 180 091,10 грн, строком на 72 місяці.

28. Кредитні кошти були перераховані банком на поточні рахунки ТОВ «ДІАС Україна» та ЗАТ «Страхова компанія «Уніка Життя».

29. Згідно з пунктом 1 § 2 договору, за користування кредитом протягом перших 24-ох місяців позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою в розмірі 15,99% річних, а, починаючи з 25-го місяця користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 0,23% (маржу Банку).

30. Відповідно до пункту 2 § 2 договору, змінна частина ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць (під «попереднім» розуміється останній місяць за який облікована інформація на сайті НБУ на момент затвердження змінної частини процентної ставки по кредиту), надалі - «індекс». Індекс встановлюється Національним банком України та використовується, як база визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватись не частіше ніж раз на 12 місяців.

31. Пунктом 5 § 2 договору визначено, що банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надає позичальнику новий графік щомісячних платежів листом або на електронну пошту без внесення змін (доповнень) до договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Повідомлення про зміну розміру процентної ставки стає невід`ємною частиною цього договору.

32. Відповідно до положень пункту 7 § 2 договору, максимальний розмір збільшення процентної ставки може становити не більше ніж 40 % річних.

33. Згідно з пунктом 8 § 2 договору, у випадку припинення публікації Національним банком України статистичних даних, які містять індекс, або в разі, якщо зобов`язання про змінну частину ставки стає недійсним з інших передбачених законом підстав, банк протягом 15-ти робочих днів визначає новий індекс, на підставі якого буде встановлюватися процентна ставка по кредиту. Новий індекс вступатиме в силу з 1-го числа місяця, наступного після місяця, в якому банком буде визначено новий індекс (далі - дата дії нового індексу) шляхом укладення додаткового договору. При відсутності згоди позичальника (не підписання вищевказаного додаткового договору) - починаючи з дати дії нового індексу вважається діючою та встановлюється фіксована ставка передбачена пунктом 9 § 2 договору; це ж правило застосовується для визначення процентної ставки за кредитом у період від дати, наступної за датою ліквідації/недійсності змінної частини ставки, до дати дії нового індексу.

34. Пунктом 9 § 2 договору встановлено, що в передбачених договором випадках позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою в розмірі 50% річних, але в будь-якому випадку не менше ніж максимальний розмір процентної ставки за строковими вкладами (депозитами) в гривні, збільшеної на 0,2300%, що діють у банку на дату дії нового індексу.

35. Згідно з пунктом 1 § 3 договору, забезпеченням виконання зобов`язань за даним договором є: застава ТЗ, вказаного в пункті 2 §1 договору, згідно з договором застави ТЗ, який укладається сторонами. Крім того, позичальник несе відповідальність за даним договором всім своїм майном.

36. Положеннями пункту 1 § 4 договору визначено, що позичальник зобов`язаний отримати кредит і погашати заборгованість за даним договором у вигляді ануїтетних платежів (рівні платежі з рівними інтервалами між останніми платежами протягом певної кількості періодів) відповідно до графіку щомісячних платежів.

37. Згідно з даним графіком щомісячних платежів (додаток №1), платежі з повернення кредиту та сплати процентів позичальником здійснюються на окремі рахунки банку у складі ануїтетних платежів з 03 серпня 2012 року

по 03 липня 2018 року у розмірі 3 923,95 грн, щомісяця, а в останню дату - в розмірі 3 984,61 грн.

38. Відповідно до пункту 1 § 6 договору банк має право ініціювати перед позичальником перегляд(зміну) фіксованої процентної ставки, передбаченої пункту 9 § 2 договору в залежності від зміни будь-якого з факторів: грошово-кредитної політики або облікової ставки Національного банку України та /або зміни вартості ресурсів, що залучаються банком, зміни кредитного ризику, зміни ринкової вартості ТЗ, попиту і пропозиції на кредитному ринку або інших факторів з відповідним повідомленням про це позичальника будь-яким із способів на вибор банку: або шляхом надіслання листа на вказане позичальником у договорі його місце проживання, або при його явці в банк, або через місцеві або регіональні друковані засоби масової інформації.

39. Пунктом 9 § 6 договору, крім того, встановлено, що банк має право змінювати в односторонньому порядку свої тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у будь-який із способів, передбачених пунктом 1 § 6 договору, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

40. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

41. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

42. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

43. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

44. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

45. Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання недійсними кредитного договору та договорів застави, застосування наслідків нікчемного правочину.

46. Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що оспорюваний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про банки і банківську діяльність», які полягають у наступному: їй ні до підписання договору, ні протягом його дії не було у письмовій формі повідомлено про умови надання кредиту та про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі, між зобов`язаннями споживача, чим було порушене її право як споживача на свободу вибору продукції; ціну продукції визначено неналежним чином - всупереч вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року; правочин не відповідає її внутрішній волі; її не було належним чином повідомлено про можливість істотного зростання вартості послуг; правочин укладений з використанням нечесної підприємницької практики; розірвання Договору передбачене тільки в односторонньому порядку в інтересах фінансової установи; несправедливими є умови договору щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором; оспорюваний договір не містить умов, які б регулювали відповідальність фінансової установи за неналежне виконання умов договору. Вважає, що сукупність вищезазначених порушень норм матеріального права дає підставу для визнання Кредитного договору недійсним, а відтак, і договору застави, яка припиняється з припиненням зобов`язання, забезпеченого заставою.

47. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

48. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

49. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

50. Відповідно до положень абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

51. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

52. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

53. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

54. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

55. За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

56. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

57. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

58. У справі, яка переглядається, визнаючи кредитний договір недійсним у повному обсязі, апеляційний суд виходив із того, що зі змісту спірного кредитного договору від 03 липня 2012 року вбачається, що банк може змінювати в односторонньому порядку свої тарифи (окрім процентної ставки), стягувати плату та комісію за надання таких послуг: зміна графіка, пов`язана зі зміною строку кредиту; зміна графіка, пов`язана з достроковим частковим погашенням кредиту; зміна графіка, пов`язана зі зміною порядку визначення розміру/структури щомісячних платежів висилання позичальнику нагадування про сплату кредиту; комісія за переказ коштів з транзитного рахунку; інші послуги, передбачені Тарифами банку.

59. Разом із тим, обмежившись посиланням на те, що визнання недійсними окремих положень спірного договору в даному конкретному випадку зумовлює зміну інших положень договору, спірний договір кредиту слід визнати недійсним у цілому, апеляційний суд не дав належної оцінки тому факту, що під час укладення кредитного договору позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши, при цьому характер правочину і всі його істотні умови, не заперечувала проти отримання цих коштів та придбання транспортного засобу, певний проміжок часу виконувала їх.

60. Суд апеляційної інстанції у рішенні не вказав, які пункти договору суперечать конкретній нормі закону та, як саме це впливає на недійсність договору в цілому.

61. Крім того, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що суд першої інстанції застосував наслідки недійсності правочину, однак не зазначив, у чому такі полягають.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

62. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

63. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

64. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, ухвалене апеляційним судом у справі судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

2 Рішення апеляційного суду Київської області від 03 липня 2017 року скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська