УХВАЛА

04 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 677/706/18

провадження № 61-17827 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду В. М. Сімоненко розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 64 644,33 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 31 січня 2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що підтверджується його підписом у заяві.

Проте, ОСОБА_1, станом на 31 березня 2018 не виконував обов'язки за договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 64 664 33 грн, з яких: заборгованість за кредитом в сумі 3 543 грн 45 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 53659 грн 09 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3 887 грн 30 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн, штраф (процентна складова) в сумі 3 054 грн 49 коп.

Тому, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 у розмірі 64 664, 33 грн.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2019 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою про застосування позовної давності до вимог позивача, тому позов не підлягав задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу та просило скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2019 року скасовано та ухвалено но судове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 543 грн. 45 коп.

Скасовуючи рішення першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд вважав помилковий висновок районного суду щодо пропуску строку позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на положення статей 626, 628, 634 ЦК України.

Апеляційний суд оцінивши всі докази, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 за виконання умов кредитного договору отримав кошти у кредит у розмірі 4 600 грн та користувався ними у вигляді кредитного ліміту.

У суду апеляційної інстанції були відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1, АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, оскільки у матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягало до стягнення лише тіло кредиту у сумі 3543 грн. 45 коп.

Також, ухвалюючи судове рішення, суд апеляційної інстанції посилався на правовий висновок ОСОБА_2 Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

01 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати це судове рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги у банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, малозначні справи, виходячи із ціни позову, ціна яких не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення заборгованості в розмірі 64 644,33грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Таким чином ця справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко