Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 642/466/17

провадження № 61-34040св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Жовтневе лісове господарство»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року в складі колегії суддів:

Бровченка І. О., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» (далі - ДП «Жовтневе лісове господарство») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що 06 травня 2016 року він був звільнений

з посади начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи ДП «Жовтневе лісове господарство» на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року (справа № 642/4693/16-ц) його позов до ДП «Жовтневе лісове господарство» про стягнення середнього заробітку задоволено, стягнуто з

ДП «Жовтневе лісове господарство» на його користь середній заробіток за період з 06 травня по 03 червня 2016 року у розмірі 7 859,67 грн.

Рішення суду набрало законної сили, ДП «Жовтневе лісове господарство»

не оскаржувалося та було виконане 12 жовтня 2016 року.

18 січня 2017 року відповідачем на його картковий рахунок перерахована заробітна плата у сумі 151,54 грн, що фактично є невиплаченою своєчасно компенсацією за невикористану щорічну відпустку. Вказана сума відповідачем не оспорювалася, була виплачена добровільно без будь-якого судового спору. Однак, внаслідок порушення строку розрахунку, передбаченого частиною першою статті 116 КЗпП України, відповідач згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України, та враховуючи судове рішення від 31 серпня 2016 року у справі № 642/4693/16-ц, має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки починаючи з 04 червня 2016 року по 18 січня 2017 року у розмірі 58 760,39 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ДП «Жовтневе лісове господарство» на його користь середній заробіток у розмірі

58 760,39 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року

у складі судді Вікторова В. В. позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про стягнення середнього заробітку задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 58 760,39 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після ухвалення рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець

не звільняється від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач порушив строк виплати позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 151,54 грн, яка була сплачена позивачу не у день звільнення - 06 травня 2016 року,

а 18 січня 2017 року, отже середній заробіток за період з 04 червня

2016 року по 18 січня 2017 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду

м. Харкова від 14 березня 2017 року скасовано, ухвалено нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про стягнення середнього заробітку відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при звільненні ОСОБА_1 06 травня 2016 року йому не була нарахована премія у розмірі 2 784,60 грн, оскільки наказ про преміювання від 30 травня 2016 року № 146 було

видано після його звільнення. Станом на 06 травня 2016 року до виплат ОСОБА_1 не належала компенсація за невикористану відпустку

у розмірі 151,54 грн, тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 151,54 грн відповідно до вимог статті 117 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 ,

посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 642/466/17 з Ленінського районного суду м. Харкова.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

07 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції

є незаконним та необґрунтованим. Апеляційним судом не було

враховано того, що в листі Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області від 01 лютого 2017 року

№ П-4/П-112/02/12.-14/930 зазначено, що згідно з наданою до перевірки довідкою про нарахування компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки премія за квітень 2016 року у сумі 2 784, 60 грн не була врахована при нарахуванні зазначеної компенсації, чим не дотримано вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати». А відповідно

до платіжного доручення від 18 січня 2017 року № 386 йому донараховано та виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки

з урахуванням премії за квітень 2016 року у сумі 151,54 грн.

У вищевказаному листі також зазначається, що за результатами перевірки факту несвоєчасної сплати на директора ДП «Жовтневе лісове господарство» був складений протокол про адміністративне порушення за ознаками частини першої статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за порушення норм КЗпП України. Під час розгляду справи представником відповідача не були спростовані факти, які викладені у зазначеному листі.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу інших учасників справи

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ДП «Жовтневе лісове господарство», в якому зазначено, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач уесь період після звільнення і до звернення у лютому 2017 року з позовом перебуває на обліку міському центрі зайнятості та отримує відповідно допомогу по безробіттю. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом ДП «Жовтневе лісове господарство» від 06 травня 2016 року

№ 82-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу

з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи ДП «Жовтневе лісове господарство» за пунктом 1 статті 36 КЗпП Україниз 06 травня

2016 року (а.с. 4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року (справа № 642/4693/16-ц) позов ОСОБА_1 до ДП «Жовтневе лісове господарство» про стягнення середнього заробітку задоволено. Стягнуто

з ДП «Жовтневе лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 травня по 03 червня 2016 року у розмірі 7 859,67 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стало порушення ДП «Жовтневе лісове господарство» строку виплати виробничої премії за квітень 2016 року у розмірі 2 213,76, яка була сплачена не у день звільнення 06 травня 2016 року, а лише 03 червня 2016 року.

Зазначеним рішенням встановлений розмір середньоденного заробітку ОСОБА_2 - 374,27 грн.

Рішення суду набрало законної сили та виконане 12 жовтня 2016 року.

Відповідно до платіжного доручення від 12 жовтня 2016 року № 7272

ДП «Жовтневе лісове господарство» на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період

з 06 травня по 03 червня 2016 року у розмірі 7 859,67 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 18 січня 2017 року № 386 ДП «Жовтневе лісове господарство» на картковий рахунок ОСОБА_1 перерахована заробітна плата у сумі 151,54 грн, що фактично є невиплаченою своєчасно компенсацією за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням премії за квітень 2016 року (а.с. 9).

У листі Головного управління Державної служби України з питань праці

у Харківській області від 01 лютого 2017 року № П-4/П-112/02/12.-14/930 зазначено, що у січні 2017 року була проведена позапланова перевірка

ДП «Жовтневе лісове господарство» щодо можливого порушення законодавства про працю. Вказаною перевіркою встановлено, що під час нарахування ОСОБА_1 компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки ДП «Жовтневе лісове господарство» не була врахована премія за квітень 2016 року у сумі 2 784,60 грн, чим були порушені вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» Також

у листі зазначено, що відповідно до платіжного доручення від 18 січня

2017 року № 386 ОСОБА_1 донараховано та виплачено ДП «Жовтневе лісове господарство» компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки з урахуванням премії за квітень 2016 року у сумі 151,54 грн.

За результатами перевірки державним інспектором праці стосовно директора підприємства складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками частини першої статті 41 КУпАП України та вжиті заходи в межах наданих повноважень (а.с. 28-29).

Згідно з розрахунком наданим ОСОБА_1 середній заробіток, який

ДП «Жовтневе лісове господарство» зобов`язане йому виплатити за весь час затримки виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку

у розмірі 151,54 грн за 157 робочих днів складає 58 760,39 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється

у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами

і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові

і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Законом прямо покладається на підприємство, установу, організацію, які

є роботодавцями, обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України

у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1626цс17, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або якщо він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Тобто для звільнення роботодавця від юридичної відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України, за затримку розрахунку із працівником при звільненні мають існувати об`єктивні обставини відсутності у цьому вини роботодавця, тягар доведення якої покладається законодавцем на нього.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року

у справі № 6-144цс13.

Судом встановлено, що 18 січня 2017 року відповідачем на картковий рахунок позивача перераховано заробітну плату у сумі 151,54 грн, що

є невиплаченою своєчасною компенсацією за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням премії за квітень 2016 року. Вказана сума відповідачем не оспорювалася, була виплачена добровільно. Судових спорів з приводу виплати вказаної суми між позивачем та відповідачем не було.

За результатами перевірки державним інспектором праці стосовно директора ДП «Жовтневе лісове господарство» складений протокол про адміністративне правопорушення за ознаками частини першої статті 41 КУпАП України за порушення трудового законодавства підприємством під час звільнення ОСОБА_2 та вжиті заходи в межах наданих повноважень.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, не звернув увагу на вказані норми права та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Натомість суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги

ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, додержуючись норм матеріального та процесуального права, виходив з того, що відповідач порушив строк виплати позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 151,54 грн, яка була сплачена позивачу не у день звільнення - 06 травня 2016 року, а 18 січня 2017 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року встановлений розмір середньоденного заробітку ОСОБА_2 у розмірі 374,27 грн, вказана обставина в силу вимог статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ДП «Жовтневе лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,

з 04 червня 2016 року по 18 січня 2017 року, у розмірі 58 760,39 грн.

Суд першої інстанції встановив усі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року скасувати.

Рішення Ленінського районного суд м. Харкова від 14 березня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк