Справа № 214/7575/18
2/214/721/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 жовтня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Попова В.В.,
при секретарі Джемерчук О.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи та вселення особи у квартиру, -
Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнила та згідно уточнених позовних вимог просить суд усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача з вказаного житлового приміщення без надання іншого, а її вселити у житлову квартиру за вказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є співвласницею житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаної квартири є її батьки, які на теперішній час померли. Позивач є спадкоємицею першої черги, на момент смерті батьків була зареєстрована та проживала з ними та фактично прийняла спадщину, проте поки не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані: позивач, її з відповідачем діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також відповідач, який є її колишнім чоловіком. Шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2011 року. Після розлучення відповідач продовжує проживати у належній їй квартирі, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та бійки, вчиняє над нею фізичне та психологічне насилля. Побоюючись за своє життя та здоров`я вона була змушена покинути власну квартиру та проживати в іншій, яку винаймає. Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що відповідач втратив право користування належною їй квартирою, проте добровільно звільнити її не бажає. При цьому створює їй неможливі умови проживання у належній їй квартирі, через що позивач змушена була звернутись до суду із даною позовною заявою.
Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, не заперечували проти ухвалення рішення у заочному порядку.
Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.
Свідок ОСОБА_6 , будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що позивач є її матір`ю, а відповідач батьком. Вона зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проте на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тому що батько не пускає її з матір`ю у квартиру, змінив замки, веде себе агресивно по відношенню до неї та матері. Батько на контакт не йде, зловживає спиртними напоями, чи працює він їй не відомо. За комунальні послуги сплачує матір. Батько неодноразово піднімав на неї та на матір руку.
На підставі пояснень позивача, свідка та наявних у справі доказів, а також зі згоди позивача та її представника суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1994 року, квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.7).
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками позивача, яка після одруження 26.10.1996 року змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.10, 11).
Батьки позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_7 померли, що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть (а.с.8,9).
На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.13).
Відповідач зареєстрований у належній позивачеві квартирі (а.с.12, 18).
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.
Так, на підставі пояснень позивача та свідка, а також наявних у матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_3 , при цьому не має можливості проживати в ній, тобто користуватись та розпоряджатись власністю, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у цьому. Крім того, після розірвання шлюбу відповідач більше не є членом сім`ї позивача, у зв`язку з чим втратив право користування вищевказаною квартирою. Таким чином, суд уважає, що позовні вимоги в частині усунення позивачеві перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з нього відповідача підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині вселення позивача у вказану квартиру, суд зазначає наступне.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач не пускає її до приміщення належної їй квартири, змінив замки, тобто перешкоджає їй користуватись належною їй на праві власності квартирою, у зв`язку з чим вона не може там проживати та вимушена винаймати квартиру.
Отже, з огляду на наведене, суд уважає, що відповідачем було порушено право позивача на користування належною їй на праві власності квартирою, яке підлягає судовому захисту та яке слід відновити шляхом вселення ОСОБА_1 у вищевказану квартиру, оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме відновленню порушених прав позивача та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.1) за вимогу про усунення перешкод шляхом виселення відповідача, а також 768 грн. 40 коп. в дохід держави за вимогу про вселення позивача у житлову квартиру.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи та вселення особи у квартиру задовольнити.
Усунути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) перешкоди у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) з вказаного житлового приміщення без надання іншого.
Вселити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) у житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст. 285 ЦПК України, та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Попов.
Повне рішення виготовлено 07 жовтня 2019 року.