Номер провадження: 22-ц/813/1975/19
Номер справи місцевого суду: 493/517/18
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 липня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. звернувся до Балтського районного суду Одеської області із позовною заявою про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 16550,83 грн та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 18.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 700,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте відповідач не здійснила погашення кредиту у встановлений строк, у зв`язку з чим станом на 04.03.2018 року має заборгованість у розмірі 16 550,83 грн, з яких: 6881,11 грн - тіло кредиту; 1141,51 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 7263,88 грн - нараховано пені; а також штрафи у розмірі - 500,00 грн - фіксована частина; 764,33 грн - процентна складова (а.с.4-6).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30 липня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» вирішено задовольнити в повному обсязі (а.с.63-64).

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем не було надано до суду жодних належних допустимих доказів на підтвердження укладання між сторонами кредитного договору, адже надані позивачем до суду Умови, Правила та Тарифи надання банківських послуг відповідач взагалі не отримувала, та зазначені Умови, Правила та Тарифи банку не містять дати їх затвердження, а тому, не має підстав вважати, що саме вони діяли на момент видачі кредитної картки. Апелянт також зазначає, що у анкеті-заяві відсутні дані про отримання ОСОБА_1 Пам`ятки клієнта, що містить основні умови обслуговування та кредитування, також відсутня будь-яка інформація щодо суми наданого кредиту, строків, способу надання, номеру картки та інших обов`язкових даних. Окрім того, апелянт стверджує, що копію оскаржуваного рішення не отримувала, із його змістом була ознайомлена під час ознайомлення з матеріалами справи у вересні 2018 року (а.с.61-67).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Кононенко Н.А. від 07 грудня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.100-101).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Калараша А.А., суддів Вадовської Л.М., Погорєлової С.О. та ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2019 року була прийнята до провадження (а.с.105). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2019 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 липня 2018 року вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження (а.с.110-111).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з відрахуванням зі штату суддів Одеського апеляційного суду судді Калараша А.А. та призначенням на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд відповідно до Указу Президента № 195/2019 від 07.05.2019 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Вадовської Л.М., Погорєлової С.О. (а.с.117). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було здійснено заміну складу колегії суддів Вадовської Л.М., Погорєлової С.О. на склад колегії суддів - Драгомерецького М.М., Черевко П.М. (а.с.127-128).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.06.2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 03.10.2019 року представник відповідача - ОСОБА_3 просив задовольнити апеляційну скаргу. Позивач в судове засідання не з`явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта,дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті відсотків за користування ним позичальником не виконуються. При цьому посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини, заявила про свій намір добровільно погасити заборгованість за кредитним договором, але, в судове засідання, призначене на 30 липня 2018 року, не з`явилася, документів на підтвердження сплати боргу суду не надала. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

В матеріалах справи міститься Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 18.10.2016 року ОСОБА_1 , в якій містяться анкетні дані та підпис (а.с. 8). Крім того, в матеріалах справи міститься Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який включає умови таких тарифів: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписувалися відповідачем (а.с. 9, 10-24).

Необхідно зауважити, що в наданих до суду документах не міститься інформація щодо основних умов договору (процентна ставка, строк дії договору, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання тощо), так само як і відомості щодо того, що ОСОБА_1 надається кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Тобто, не зрозуміло на яких саме умовах був укладений договір між позивачем та відповідачем.

Крім іншого, позивач разом з позовною заявою подав до суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 18.10.2016 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 за період з 18.10.2016 року по 04.03.2018 року (а.с. 7).

Відповідно до чч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.10.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.03.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з чч. 1-2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. При цьому апеляційний суд зауважує, що суди першої та апеляційної інстанції мають право відступити від позицій суду касаційної інстанції в аналогічних справах з належним мотивуванням відповідного рішення в залежності від обставин конкретної справи, яка розглядається судом. Підстав для відступлення для сформованої позиції ВП ВС не встановлено.

Отже, за встановлених обставин справи, враховуючи положення діючого цивільного законодавства, позицію Верховного Суду в справі № 342/180/17, обставини якої є аналогічними стосовно обставин цієї справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 оскільки відповідачка не визнає Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, а Анкета-заява не містить інформації щодо процентної ставки, строку дії договору, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання, про що вище було зазначено, зважаючи на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, апеляційний суд прийшов до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, за пенею та комісією, а також в частині стягнення штрафів.

Щодо заборгованості за тілом кредиту. Як було вже вище зазначено, надані позивачем до суду документи (Анкета-заява, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку) не міститься інформації щодо основних умов договору (процентна ставка, строк дії договору, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання тощо), так само як і відомості щодо того, що відповідачці був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Отже, не зрозуміло на яких саме умовах був укладений договір між позивачем та відповідачем. При цьому, в своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідач звернулася до нього з метою отримання банківських послуг та підписала заяву (б/н від 18.10.2016 року) за якою отримала кредит в розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Отже, логічно припустити, що тіло кредиту складає 700 грн. Всі інші суми грошових коштів, які нараховувались позивачем, складались із відсотків, пені та штрафів (оцінку щодо стягнення яких апеляційний суд вже висловив вище). Разом з тим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 18.10.2016 року в розмірі 16550,83 грн, до складу якої, в тому числі, включив заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6881,11 грн. Отже, як вказує позивач, відповідач взяв кредит на суму 700 грн, однак за розрахунком заборгованості станом на 04.03.2018 року кредит відповідача збільшився та складає 6881,11 грн, без врахування заборгованості за відсотками та штрафами. При цьому з матеріалів справи не вбачається, що між сторонами укладались якісь додаткові договори на збільшення розміру кредиту, вказану позицію не висловлював позивач в процесі розгляду справи. Відповідно до розрахунку заборгованості в якості погашення заборгованості позичальником вносились грошові кошти, щокрема на суму 29,08 грн, 686,22 грн, 500 грн, 38,39 грн, 673,61 грн, 668,39 грн, 470 грн, 200 грн, 13 грн, 420 грн, 600 грн, 53,66 грн, 15,25 грн (а.с. 7).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А за ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вище наведене, зважаючи на суперечність наданих позивачем пояснень, підстав та доказів, оскільки дійсний розмір заборгованості з поданих позивачем доказів в сукупності встановити неможливо, а позичальник вносив грошові кошти в якості погашення кредитної заборгованості, що власне вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, враховуючи наведені вище обставини, а також те, що в матеріалах справи не міститься інформацію щодо відкриття карткового рахунку та надання відповідної картки позивачем відповідачу, так само як і копія вказаної картки, апеляційний суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Як було вище наведеного, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини, заявила про свій намір добровільно погасити заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, як вбачається з журналу судового засідання від 27.06.2018 року, та на що звертала увагу апелянт, відповідач в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що погасила борг та просила відкласти розгляд справи на іншу дату, на яку, однак, не з`явилась. Отже, відповідні доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване та ухвалює нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовляє в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 липня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 15 жовтня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

03.10.2019 року м. Одеса