Номер провадження: 22-ц/813/3199/19
Номер справи місцевого суду: 509/1157/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" - Коломоєць Вікторії Валеріївни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання майна іпотечним та звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна", третя особа - ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому зазначав що 04.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки від 04.12.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» земельну ділянку площею 0,060 га за цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця ділянка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 01.10.2007 року, який був укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_1 Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» є ПАТ «ОТП Банк». 29.06.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» були укладені договори купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, за якими до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 04.12.2007 року. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, кредитор у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 11.11.2014 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була стягнута заборгованість за кредитним договором від 04.12.2007 року в сумі 2194771 грн. 09 коп. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист за яким було відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, яке на час подачі цього позову не виконане. У 2018 році ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стало відомо, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2010 року у справі №2-1069/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був визнаний недійсним договір дарування вищевказаної земельної ділянки від 01.10.2007 р. та визнаний недійсним виданий ОСОБА_2 на підставі цього договору Державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно саме ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказує, що відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» ОСОБА_1 , як особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки (земельну ділянку), набула статус іпотекодавця і несе всі обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором від 04.12.2007 р., який був укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 . Окрім того позивач зазначив, що на іпотечній земельній ділянці розташований садовий будинок, який належить відповідачці та був побудований без згоди іподекодержателя вже після передачі ділянки в іпотеку і є поліпшенням предмета іпотеки, а тому у відповідності до вимог ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» цей будинок є іпотечним майном. Враховуючі те, що боржник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, позивач зазначає, що у відповідності до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» він має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням. На підставі викладеного ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить суд: визнати належний ОСОБА_1 садовий будинок загальною площею 212,4 кв.м, який розташований на земельній ділянці площею 0,060 га за цільовим призначенням - для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0653 - іпотечним майном; звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №PML-500/219/2007, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Плигіною Ж.О. за реєстровим №7517, а саме на належні ОСОБА_1 садовий будинок загальною площею 212,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,060 га за цільовим призначенням - для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0653 шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальній сумі 3 060 712 грн. 38 коп.; покласти на ОСОБА_1 судові витрати.

15 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (іпотеки), в якому зазначила, що їй на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №654754 від 14.09.2007 року, який виданий на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.09.2006 року та зареєстрований належним чином за №49, належить земельна ділянка площею 0,060 га за цільовим призначенням - для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0653. 01 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, посвідчений в нотаріальному порядку, за умовами якого ОСОБА_1 подарувала (передала безоплатно у власність) ОСОБА_2 вказану земельну ділянку. На підставі цього договору дарування на прізвище ОСОБА_2 був виданий та зареєстрований належним чином Державний акт на право власності на земельну ділянку. На підставі цих документів між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки від 04.12.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» вказану земельну ділянку. Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» є ПАТ «ОТП Банк». 29.06.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» були укладені договори купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, за якими до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 04.12.2007 року. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2010 року у справі №2- 1069/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був визнаний недійсним договір дарування вищевказаної земельної ділянки від 01.10.2007 року та визнаний недійсним виданий ОСОБА_2 на підставі цього договору Державний акт на право власності на земельну ділянку. Тобто рішенням суду був визнаний недійним договір дарування ділянки та було відновлено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, яке вона набула у 2006 році. На теперішній час ОСОБА_1 є власником ділянки, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачка вважає, що до неї не перейшли обов`язки іпотекодавця, так як в даному випадку не підлягають застосуванню положення ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», які встановлюють, що іпотека є дійсною для особи, до якої від іпотекодавця перейшло право власності на предмет іпотеки. В той же час земельна ділянка була передана в іпотеку особою, яка набула право власності на нього за безвідплатним договором, який був визнаний судом недійсним. З наведених підстав, посилаючись на положення ст.388 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд витребувати з іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,060 га за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:001:0653.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна", третя особа - ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" - Коломоєць Вікторія Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, а в частині відмови у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 рішення змінити в мотивувальній його частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- 08 вересня 2006 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу придбала у власність земельну ділянку площею 0,060 га за цільовим призначенням - для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0653. На підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2006 р. ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №654754 від 14.09.2007 року, який зареєстрований належним чином за №49 від 14.09.2007 року. Таким чином, ОСОБА_1 на законних підставах придбала у власність земельну ділянку, а право власності на ділянку виникло в неї 14.09.2007 року, тобто з моменту державної реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку;

- 01 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Селезньовою В.А. за реєстровим №504, за умовами якого ОСОБА_1 подарувала (передала безоплатно у власність) ОСОБА_2 вказану земельну ділянку. На підставі цього договору дарування від 01.10.2007 року на прізвище ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672535, який зареєстрований належним чином за №64 від 29.10.2007 року;

- 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки від 04.12.2007 р., відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» вищевказану земельну ділянку площею 0,060 га за цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0653;

- ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», що підтверджується статутом ПАТ «ОТП Банк». 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були укладені договори купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, за якими до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги в тому числі за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки від 04.12.2007 року, які були укладені між банком та ОСОБА_2 ;

- рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2010 року у справі №2-1069/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , був визнаний недійсним договір дарування спірної земельної ділянки, який був укладений 01.10.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнаний недійсним виданий ОСОБА_2 на підставі цього договору дарування Державний акт на право власності на земельну ділянку. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2010 року набуло законної сили та є чинним на час розгляду цієї справи. Тобто існує чинне рішення суду, яким визнані недійсними договір дарування земельної ділянки та Державний акт на право власності на земельну ділянку, за якими ОСОБА_2 набув право власності на ділянку та передав це майно в іпотеку ПАТ «ОТП Банк»;

- згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно саме за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку та на розташований на ній садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується інформаційною довідкою №123732294 від 14.05.2018 року;

- рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 11.11.2014 року у справі №521/5466/14-ц, яке набрало законної сили 24.11.2014 року, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була стягнута заборгованість за кредитним договором від 04.12.2007 року в сумі 2194771 грн. 09 коп.

Відмовляючи у задоволенні основного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що:

- після визнання судом недійсним договору дарування та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, який був виданий ОСОБА_2 на підставі цього договору дарування, сторони договору були приведені судом у первісний стан, який існував до укладення договору дарування від 01.10.2007 року та було поновлено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, яке виникло в неї 14.09.2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2006 року, а тому ОСОБА_1 в розумінні положень ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» не набула статус іпотекодавця;

- ОСОБА_1 будучи власником спірної земельної ділянки та розташованого на ній садового будинку, не надала жодного доказу стосовно того, що належна їй земельна ділянка перебуває у володінні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і обрала не належний спосіб захисту своїх прав, оскільки не набула статус іпотекодавця, хоча існування іпотеки, предметом якої є належна ОСОБА_1 земельна ділянка, створює їй перешкоди у здійсненні нею права розпоряджання своїм майном, що передбачає інший спосіб захисту порушеного права.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду.

Відповідно до термінів визначених в Законі України «Про іпотеку»:

- іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

-основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі- продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;

- іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а, отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов`язання. Недійсність договору, забезпеченого іпотекою, тягне й недійсність іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як встановлено судом і підтверджується належними доказами, на час передачі нерухомості в іпотеку іпотекодавець був власником майна, що підтверджувалось правовстановлюючими документами, зокрема, на підставі договору дарування, за яким іпотекодавець набув у власність земельну ділянку і який після укладення іпотечного договору судом був визнаний недійсним з часу його укладення і рішення суду вступило в законну силу.

Тобто в даному випадку в результаті набуття чинності судовим рішенням про визнання недійсним договору дарування та визнання недійсним державного ату про право власності на земельну ділянку, відбулося саме відновлення суб`єктивного речового права на майно у позивача ОСОБА_1 яке в неї вже існувало ще до набуття ОСОБА_2 на нього права власності на підставі визнаного судом недійсним договору дарування і до передачі ним земельної ділянки в іпотеку Банку.

Таким чином в даному випадку відбулося не набуття позивачем права власності в хронологічному порядку переходу майна від одного власника до іншого, а саме відновлення права, яке існувало у позивача до набуття спірним майном статусу іпотечного через передачу його в іпотеку іншою особою, право вланості якої на майно в розумінні судового рішення, яке вступило в законну силу не було належним.

При таких обставинах, суд першої інстанції вірно вважав, що в даному випадку не може бути застосовано положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні садового будинку іпотечним майном, який збудувала ОСОБА_1 після відновлення права власності на спірну земельну ділянку згідно з рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.12.2010 року, яке вступило в законну силу.

Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння окрім інших мотивувань вірно вказав, що ОСОБА_1 не набула статусу іпотекодавця.

Доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» з підстав викладених в цій постанові апеляційного суду, є неспроможними, висновок суду першої інстанції не спростовують, оскільки зведені до фактичної переоцінки доказів, яким судом надано належну оцінку і засновані на невірному тлумаченні норм Закону України «Про іпотеку». Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 року у справі № 726/1852/16-ц, як приклад вірного застосування положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не можуть бути взятими до уваги, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд зробив висновок про відсутність для іпотекодержателя перешкод реалізувати право на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із встановленням факту проживання однією сім`єю та визнанням в судовому порядку права власності на 1/2 частину іпотечного майна, що не є підставою для визнання іпотеки недійсною. Тобто обставини у справі, яка переглядалася Верховним Судом, відрізняються від обставин даної цивільної справи, яка переглядається в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" Коломоєць Вікторії Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.10.2019 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова