Справа № 462/2853/19 Провадження № 2/450/1239/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Угриновська Юлія Володимирівна до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша Донецька державна нотаріальна контора про припинення запису про обтяження, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд припинити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження, накладене Першою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови СУ УМВС м. Донецьк від 07.11.2002 року, на все майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження: 2363122).

В обґрунтування позову вказує, що 11 вересня 2018 року позивачем набуто у власність 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2018 року, посвідченого Олефір Р.В. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області за реєстровим № 3278. Однак, під час оформлення права власності на вищевказану квартиру Позивачу стало відомо про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2363122, зареєстрований 07.09.2005р. за № 2363122 Першою донецькою державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова № 5794 від 07.11.2002р. на все його - ОСОБА_1 , майно (архівна дата 07.11.2002 року). Тобто, як зазначає позивач, набуваючи у власність будь-яке нерухоме майно на нього автоматично накладається арешт та, відповідно, останній позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися таким. З відповіді Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області вих. № 82аз/20-2018 від 22.11.2018р. та долучених до неї документів, позивачу стали відомо, що в провадженні СУ ГУМВС України в Донецькій області перебувала кримінальна справа № 82-2712 від 06.11.2002 року за ознаками злочину передбаченого ч. З ст. 185, ч. З ст. 187 КК України. В рамках даного кримінального провадження СУ УМВС в Донецькій області винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_1 . 16 листопада 2002 року СУ УМВС в Донецькій області винесено постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 та направлено супровідним листом (вих. № 4/5820 від 25 листопада 2002) для виконання на адресу БТІ м. Волноваха Донецької області. Однак, з невідомих на те причин арешт не було знято. В свою чергу, Позивач отримавши належним чином завірену копію постанови про накладення арешту від 16 жовтня 2002 року, маючи намір зняти арешт, який накладений на все його нерухоме майно звернувся до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, однак за результатами такого звернення позивачу було відмовлено у знятті обтяження у зв`язку із відсутністю оригіналу постанови про зняття арешту з майна, відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Зі змісту відповіді Волноваського районного суду Донецької області (вих. № 07-18/34/19 від 12.03.2019р.) вбачається, що кримінальна справа, в рамках якої було накладено та знято арешт на майно позивача, була знищена за терміном зберігання. З метою отримання копій документів на підставі яких накладався арешт представник позивача зверталась із адвокатським запитом до Першої донецької державної нотаріальної контори, на який отримано відповідь про те, що «всі справи тривалого зберігання нот контори, а також всі документи, які зберігалися в архіві нотаріальної контори від 01 грудня 2014 року та всі документи Державного нотаріального архіву Донецької області передані на зберігання до 01 грудня 2014 року - залишилися на тимчасово окупованій території, а саме в м. Донецьку, - тому доступу до них немає».

Таким чином, оскільки у Позивача відсутній оригінал постанови про зняття арешту з майна від 16 листопада 2002 року та отримати такий не видається можливим, з підстав наведених вище, в результаті чого останній позбавлений можливості припинити запис в Державному реєстрі речових прав про обтяження накладене на підставі вказаної постанови на все належне йому майно та в повному обсязі реалізувати своє право власності, тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

12.06.2019 року провадження у справі відкрито.

23.07.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що з боку управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради відносно позивача не допущено жодного порушення закону, оскільки відповідач діяв відповідно до чинного законодавства в порядку визначеному законом, а самим позивачем рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень не оскаржувалося.

21.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги заперечив з підстав наведених у відзиві.

Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 153361764 від 22.01.2019 року, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2363122, зареєстрований 07.09.2005р. за № 2363122 Першою донецькою державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова № 5794 від 07.11.2002р. на все його - ОСОБА_1 , майно (архівна дата 07.11.2002 року).

З відповіді Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області вих. № 82аз/20-2018 від 22.11.2018р. та долучених до неї документів, копії яких наявні в матеріалах справи вбачається, що в провадженні СУ ГУМВС України в Донецькій області перебувала кримінальна справа № 82-2712 від 06.11.2002 року за ознаками злочину передбаченого ч. З ст. 185, ч. З ст. 187 КК України; в рамках даного кримінального провадження СУ УМВС в Донецькій області винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_1 .

16 листопада 2002 року СУ УМВС в Донецькій області винесено постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 та направлено супровідним листом (вих. № 4/5820 від 25 листопада 2002) для виконання на адресу БТІ м. Волноваха Донецької області.

Згідно відповіді ТзОВ «Волноваське бюро технічної інвентаризації» № 309 від 10.05.2019 року вбачається, що записи про накладення та зняття заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до 01.01.2013 року вносили лише нотаріуси, які мали доступ до зазначеного реєстру, постанови про заборони на відчуження надсилалися до БТІ з метою, щоб бюро відмовляло у видачі довідок-характеристик до 01.01.2003 року, а потім витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно до 01.01.2013 року до отримання постанови про зняття заборони на відчуження.

З наявної в матеріалах справи копії Договору дарування жилого будинку, посвідченого 26.12.2002 року приватним нотаріусом Докучаєвського міського нотаріального округу, Скудіним Є. О., вбачається, що 26.12.2002 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 , належний йому на праві власності жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповіддю № 309 від 10.05.2019 року представника позивача поінформовано, що згідно даних архіву ТзОВ «Волноваське бюро технічної інвентаризації», у інвентарній справі на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 є постанова про зняття заборони на майно ОСОБА_1 від 16.11.2002 року та договір дарування жилого будинку, посвідченого 26.12.2002 року приватним нотаріусом Докучаєвського міського нотаріального округу, Скудіним Є. О. за яким ОСОБА_1 подарував зазначений жилий будинок ОСОБА_2 , право власності за нею зареєстровано 17.12.2004 року.

Рішенням державного реєстратора Душек І. М. Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради № 46313817 від 04.04.2019 року представнику позивача відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, щодо реєстрації зняття арешту на все майно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю оригіналу постанови про скасування арешту на все майно від 16.11.2002 року, відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Разом з тим, зі змісту відповіді Волноваського районного суду Донецької області (вих. № 07-18/34/19 від 12.03.2019р.) вбачається, що кримінальна справа, в рамках якої було накладено та знято арешт на майно позивача, була знищена за терміном зберігання, а тому отримати оригінал постанови про скасування арешту на все майно від 16.11.2002 року неможливо.

Таким чином, судом встановлено, що з невідомих позивачу та суду причин арешт на все майно позивача, який було знято на підставі постанови СУ УМВС в Донецькій області від 16.11.2002 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не відображено як скасований та припинений.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Згідно із ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність безпідставно накладеного обтяження на належне позивачеві майно, що порушує його права, оскільки він не в змозі належним чином розпорядитись своєю власністю, що дає підстави для захисту його прав шляхом задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 20, 27 ЗУ ««Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.ст. 203, 215, 316, 319, 321 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4 12, 13, 76, 81, 137, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Угриновська Юлія Володимирівна задоволити.

Припинити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження, накладене Першою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови СУ УМВС м. Донецьк від 07.11.2002 року, на все майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження: 2363122).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 05 вересня 2019 року.

СуддяІ. І. Мельничук