Справа № 463/182/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/1466/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Шандри М.М., Струс Л.Б., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГалВсесвіт» про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій, відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у продажу та видачі йому пільгових квитків; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його звернення; зобов`язати відповідача здійснювати продаж та видачу пільгових квитків відповідно до законодавства України; стягнути з відповідача в його користь 129 грн. 72 коп. на відшкодування майнової шкоди та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є інвалідом другої групи і відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» має право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту, а відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 року №354 та від 16.08.1994 року №555, право безкоштовного проїзду у міському та приміському транспорті загального користування, однак, 13.11.2018 року касиром автостанції, що знаходиться на вул. Стрийській,109 у м. Львові, йому було відмовлено у продажу пільгового (з 50-відсотковою знижкою) квитка для проїзду в автобусі сполученням «ЛьвівЛуцьк», який є маршрутом загального користування (перевізник ФОП ОСОБА_2 ), а 21.12.2018 року касиром автостанції, що знаходиться на АДРЕСА_1 Коновальця АДРЕСА_2 1 АДРЕСА_3 м.Жовква Львівської області, йому було відмовлено у видачі безкоштовного пільгового квитка для проїзду в автобусі сполученням «ЖовкваЛьвів», який є приміським маршрутом загального користування (перевізник Львівське АТП14631), і, крім того, 21.12.2018 року касиром автостанції «Північний», що знаходиться у м.Львові на вул АДРЕСА_4 Б АДРЕСА_4 Хмельницького АДРЕСА_5 , йому було відмовлено у видачі безкоштовного пільгового квитка в автобусі сполученням «ЛьвівКам`янка-Бузька», який є приміським маршрутом загального користування (перевізник ПП АТП «Завада»), внаслідок чого працівниками відповідача йому було завдано майнову шкоду у розмірі 129 грн. 72 коп. у зв`язку з придбанням ним квитків без урахування пільг.

Крім того, зазначає, що відповідач не дав відповіді на його звернення відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» і завдав йому названими вище діями та бездіяльністю моральної шкоди.

15.02.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву (а.с.35), в якій виклав також заяву про зміну позовних вимог.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.03.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.57), суд не прийняв до розгляду заяву позивача в частині збільшення позовних вимог, оскільки така подана після першого судового засідання в даній справі.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 14.03.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити всі його позовні вимоги, які він виклав у заяві про зміну позовних вимог.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції незаконно відмовив йому у розгляді збільшених позовних вимог, постановивши протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Вважає, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про зміну позовних вимог за своєю правовою природою є ухвалою про повернення заяви в частині позовних вимог, на яку згідно з п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення, однак, такої ухвали суд не приймав.

На думку апелянта, судом не встановлено всіх обставин по заявлених ним вимогах і не застосовано положень нормативних актів, на які він посилався в обгрунтування незаконності дій відповідача.

Крім того, апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24.09.2019 року, є дата складення повного судового рішення 02.10.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до ч.5 ст.49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що ухвалою про відкриття провадження від 14.01.2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження і дату першого судового засідання визначено на 07.02.2019 року (копію ухвали позивач отримав 22.01.2019 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.9,11)), а заяву про зміну позовних вимог позивач надіслав до суду 13.02.2019 року, тобто через п`ять днів після першого судового засідання в даній справі, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті до розгляду цієї заяви і доводи апелянта в цій частині не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання.

Безпідставними є й доводи апелянта по суті вирішення даного спору судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», особи з інвалідністю I та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Відповідно до ч.2 ст.38-1 цього Закону, особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю першої групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю або дитину з інвалідністю), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Згідно з ч.3 ст.38-1 цього Закону, пільгове перевезення осіб з інвалідністю здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт».

Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Порядок транспортного обслуговування осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю на пільгових умовах визначається нормативно-правовими актами, що регламентують правила користування громадянами повітряним, залізничним, річковим, автомобільним та міським електричним транспортом.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з вимогами ст.32 цього Закону, відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначається договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Відповідно до п.5.1 Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.09.2010 року №700 (зі змінами і доповненнями), відносини власника та перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, які проходять через автостанцію, згідно з п.114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176, визначаються договором про надання послуг автостанціями.

На обумовлений сторонами строк договором визначаються, зокрема, перелік та обсяги обов`язкових та інших послуг, що надаються автостанцією перевізникові (п.5.2 Порядку).

До обов`язкових послуг, що повинні надаватись автостанціями пасажирам, у відповідності до вимог ч.2 ст.36 Закону України «Про автомобільний транспорт», крім іншого, належить й продаж квитків, у тому числі й пільгових.

Згідно з ч.4 ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт», види та обсяги пільгових перевезень установлюється замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Також статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що пільгове перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

З наведених вище норм закону вбачається, що відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення покладається саме на автомобільного перевізника.

Судом встановлено, що міжобласний автобусний маршрут загального користування сполученням «ЛьвівЛуцьк» обслуговується перевізником ФОП ОСОБА_2 , з яким 01.01.2012 року ТОВ «ГалВсесвіт» укладено договір №01/СК-37(1) про надання послуг при здійсненні перевезення пасажирів та багажу автомобільним транспортом загального користування (а.с.28), яким врегульовані відносини з перевізником та власником автостанції за місцем її знаходження, а саме: автостанції «Львів №1», за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 109.

Згідно з п.2.22 цього договору, ТОВ «ГалВсесвіт», як виконавець договору, зобов`язується забезпечувати продаж квитків пасажирам на проїзд та перевезення багажу, як в день відправлення, так і попередньо, відповідно до встановлених норм завантаження автобусів через автобусні каси.

01.06.2018 року до цього договору укладено додаткову угоду №4 (а.с.29), якою передбачено, що відповідальність через безпідставну відмову від пільгового перевезення покладається на перевізника.

Приміський автобусний маршрут загального користування сполученням «ЛьвівКам`янка-Бузька» обслуговується перевізником ПП «Автотранспортне підприємство Завада», з яким відповідач на зазначених вище умовах уклав договір про станційно-касове обслуговування від 01.01.2006 року та додаткову угоду №08 від 01.02.2018 року (а.с.30,31), згідно з якою відповідальність через безпідставну відмову від пільгового перевезення покладається теж на перевізника.

Окрім укладення додаткової угоди від 01.02.2018 року, перевізник ПП «Автотранспортне підприємство Завада» повідомив відповідача листом №5 від 06.02.2018 року про те, що ним надаватиметься пільговий проїзд на автобусних маршрутах загального користування наступним категоріям громадян: учасникам АТО, учасникам бойових дій, інвалідам першої групи 50% знижку в період з 01 до 15 травня (а.с.32).

Таким чином, ТОВ «ГалВсесвіт» як власник автостанцій, здійснюючи продаж квитків в інтересах та на рейси перевізників, з якими укладено договори, є повіреною особою перевізника, на яку договором покладено лише обов`язок продажу квитків на конкретний маршрут і загальну їх кількість, а тому відповідач не вправі самостійно змінювати ціну та умови пільгового продажу, оскільки їх встановлює перевізник і саме на нього покладено відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, заявлених позивачем до відповідача ТОВ «ГалВсесвіт».

Доводи апелянта в частині вирішення спору щодо неправомірної бездіяльності відповідача, яка полягала у ненаданні відповіді на звернення позивача від 14.11.2018 року про надання інформації щодо скасування перевізником пільг на перевезення пасажирів та повідомлення реквізитів перевізника (а.с.4), є теж безпідставними, оскільки вказане поштове відправлення з трек-номером №401 станом на 24.11.2018 року відповідачу не було вручено та повернуто відправнику з майбутнім врученням 28.12.2018 року (а.с.56).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Шандра М.М.

Струс Л.Б.