Номер провадження: 22-ц/813/3641/19
Номер справи місцевого суду: 496/3710/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про припинення права на частку майна, що є об`єктом спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі з автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

З метою отримання спадщини вона та відповідачі, як спадкоємці першої черги, звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину.

03 вересня 2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Перед цим, 25 липня 2016 року вона отримала свідоцтво про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на 1/2 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . У цей же день вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного автомобіля. Відповідачі також отримали свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки у спадковому майні.

Вказувала, що автомобілі, які вони успадкували, є неподільними речами, через що неможливе спільне користування ними, а також поділ майна в натурі, а тому вона має бажання припинити право відповідачів на їхні частки у майні, що є об`єктом права спільної часткової власності.

Вважала, що має переваги на отримання спірного майна у користування, оскільки ці автомобілі набуті за час спільного проживання з померлим чоловіком та придбані ними за спільні кошти.

У зв`язку з тим, що спільної домовленості між спадкоємцями щодо порядку користування спадковим майном немає, а також, враховуючи, що вирішення питання про припинення права, можливе лише за рішенням суду, вона звернулася до суду за захистом своїх майнових прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд: припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на 1/3 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_5 ОСОБА_6 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105- 581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального і процесуального права.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року постанову апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 454, який до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

- після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, яка складалося, у тому числі, і з автомобілю марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, держномер НОМЕР_1 та автомобілю марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, держномер НОМЕР_4 .

- з метою отримання спадщини - позивачка та відповідачі, як спадкоємці першої черги, звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину.

- 03 вересня 2016 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину автомобілю марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, держномер НОМЕР_5 В (реєстровий номер свідоцтва 1-1629).

- 25 липня 2016 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, а саме: на 1/2 частину автомобілю марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, держномер НОМЕР_1 (реєстровий номер свідоцтва НОМЕР_6 ), та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину зазначеного автомобілю (реєстровий номер свідоцтва 1-1090).

- ОСОБА_3 та ОСОБА_1 також отримали свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки в спадковому майні - кожний по 1/6 частині автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та по 1/3 частині автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , районний суд виходив із визнання позову відповідачкою ОСОБА_3 та того, що з урахуванням цього позивачці фактично належить 5/6 частини автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» та 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507», які є неподільними речами, а частка відповідача ОСОБА_1 є незначною, не може бути виділена в натурі і припинення права власності на частку не завдасть йому істотної шкоди.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в статті 321 ЦК України.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Обґрунтовуючи позов, позивач в якості підстав для припинення права ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності на рухоме майно, зокрема на 1/6 частині автомобіля марки «ГАЗ 31105- 581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та на 1/3 частині автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , вказала, що вказані частки ОСОБА_1 є незначною і не можуть бути виділеними в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим.

У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості часток у спірних автомобілях, що належать відповідачу, перерахувавши 12.10.2017 року на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області грошову суму, визначену експертним висновком в розмірі 53 240,01 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.868740732.1 від 12.10.2017 року.

Слід зазначити, що доводи позивача про неможливість виділу в натурі належних ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 1/6 частини автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та 1/3 частині автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , та про неможливість спільного користування автомобіля є обґрунтованими, однак відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України, частини першої статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду та статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України в редакції чинній на час вирішення справи судом першої інстанції, позивач не надала суду доказів того, що припинення права відповідача ОСОБА_1 на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам сім`ї останнього.

Наведеного суд першої інстанції не врахував і прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску.

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти заявлених вимог щодо припинення права на належну йому 1/3 частку автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 вказав, що працює на 1/2 ставки сантехніком, отримуючи заробітну плату в розмірі 1 600 грн. і тому маючи посвідчення водія категорії В, С, Д використовує вантажний автомобіль «САЗ 3507» для перевезення вантажів, що сприяє більш-менш нормальному забезпеченню потреб його сім`ї, яка складається з дружини, 2-х неповнолітніх дітей, а також його баби ОСОБА_7 1936 року народження, яка потребує стороннього догляду, так як не може самостійно пересуватися.

ОСОБА_1 не проти припинення права на належну йому 1/6 частку у праві власності на автомобіль «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за умови припинення права власності позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 на належні їм 2/3 автомобіля «САЗ 3507» (по 1/3 частини кожній) та можливості доплати ним різниці між вартістю належної йому 1/6 частки автомобілю «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску - 21681,34 грн. та вартістю належних їм 2/3 часток автомобілю «САЗ 3507» 1991 року випуску 15779,34 грн., що відповідно до експертного висновку становить 5 902 грн.

Разом з тим можливість перерозподілу спадщини, право власності на частки в якій мають спадкоємці, можливо зокрема в порядку статті 365 ЦК України, що передбачає можливість припинення права на частку в спільному майні за наявності підстав, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Слід звернути увагу, що позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 , з урахуванням, що остання фактично визнала вимоги ОСОБА_2 , разом належить 2/3 частки в автомобілі «САЗ 3507» 1991 року випуску, що є переважною часткою у праві власності.

Проте, для припинення права на частку в розумінні ст. 365 ЦК України достатньо наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав (неподільність речі, неможливість спільного користування ірччю тощо), якщо таке припинення в усякому випадку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки запропонований ОСОБА_1 варіант перерозподілу у справі спільної часткової власності пов`язаний з припиненням права на частки інших співвласників, що передбачає заяву його ініціатором відповідного позову, з яким ОСОБА_1 до суду першої інстанції не звертався, але при цьому такого права не позбавлений.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про залишення без задоволення заявлених ОСОБА_2 вимог про припинення права на частку майна, що є об`єктом спільної часткової власності

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, судові витрати, понесені ОСОБА_1 за подачу апеляційної та касаційної скарг в загальній сумі 1687 грн. 50 коп. ( 585,20 + 1102,40 грн.) підлягають стягненню на його користь з ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про припинення права на частку майна, що є об`єктом спільної часткової власності - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 1687 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.10.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова