Справа № 466/4359/18 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/618/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Провадження № 22-ц/811/1515/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника відповідача Тищук Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2018 року та ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за моральну шкоду та коштів за паливно-мастильні матеріали,

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконними та скасувати наказ №19-к від 02.02.2018 року про оголошення йому догани та наказ №29-к від 21.02.2018 року про оголошення йому попередження; визнати незаконними та скасувати наказ №51-к від 03.04.2018 року про його звільнення з посади телеоператора ТОВ «Телеканал «Прямий» та наказ №59-к від 26.04.2018 року про внесення змін до наказу про звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача кошти за паливно-мастильні матеріали та понесені ним витрати на відрядження, а також стягнути грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 70000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що його незаконно було звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, оскільки він не порушував своїх трудових обов`язків, а підставою для застосування до нього названих вище дисциплінарних стягнень послугували конфліктні ситуації, які виникали між ним та журналістом ОСОБА_2 під час виконання доручених їм завдань.

Крім того, позивач просить врахувати, що несвоєчасність подання відзнятого матеріалу була обумовлена незалежними від нього причинами, зокрема, у зв`язку з незабезпеченням його необхідними технічними засобами, інтернет-зв`язком, паливно-мастильними матеріалами, які він був вимушений придбавати за власні кошти, тощо.

Незаконність свого звільнення позивач обґрунтовує й тим, що його було звільнено у період тимчасової непрацездатності.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. за вимоги немайнового характеру та 704 грн. 80 коп. за вимоги майнового характеру.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що суд належним чином не проаналізував підстави для його звільнення і не врахував обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог.

Безпідставним, на думку апелянта, є посилання суду на підтвердження систематичності невиконання ним трудових обов`язків на наказ №41-к від 15.03.2018 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді догани, оскільки з цим наказом його ознайомлено не було.

Крім того, апелянту не зрозуміло, чи застосував суд першої інстанції наслідки спливу позовної давності до його позовної вимоги про визнання незаконним наказу №19-к від 02.02.2018 року про оголошення догани.

Апелянт вважає помилковими висновки суду про законність його звільнення, оскільки таке відбулось у період його тимчасової непрацездатності.

Крім того, зазначає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема тим, які стосуються відшкодування витрат на паливно-мастильні матеріали.

Безпідставним вважає апелянт й стягнення з нього судового збору за подання позовної заяви, оскільки по даній категорії справ він звільняється від сплати судового збору, що було підтверджено ухвалою суду про відкриття провадження в даній справі та ухвалою суду про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22 березня 2019 року виправлено описку в резолютивній частині скороченого рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2018 року, шляхом викладення її змісту в новій редакції, яка відповідає резолютивній частині повного рішення, а саме: із включенням у резолютивну частину скороченого рішення висновків суду по судових витратах.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд проголошував коротке рішення без висновків про стягнення з нього судових витрат, однак, такі висновки безпідставно з`явились у повному тексті рішення, а тому внесення у зазначений спосіб виправлень є по суті зміною рішення.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки, однак, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням його представника адвоката Живко О.Б. у відрядженні, у задоволенні якого колегією суддів відмовлено, оскільки доказів про відрядження адвоката Живко О.Б. не надано, відтак, причину неявки сторони позивача в судове засідання не визнано поважною, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги на рішення суду та про задоволення апеляційної скарги на ухвалу суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому, згідно зі ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Вимога закону про необхідність отримання роботодавцем пояснень працівника до моменту застосування дисциплінарного стягнення є важливою гарантією захисту прав працівника, оскільки надає останньому можливість довести роботодавцю правомірність своїх дій, а роботодавцю розглянути пояснення працівника, врахувати їх під час прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення й відмовитися від такого, у разі якщо пояснення будуть обґрунтованими.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року (Справа №6-2801цс15), невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пленум Верховного Суду України у своїх роз`ясненнях, викладених у пунктах 18, 22 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», звертає увагу судів на те, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому, суди не вправі визнавати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст. 147-149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до пункту 23 вказаної Постанови, за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково.

Судом встановлено, що наказом №204-к від 16.08.2017 року позивача було прийнято на роботу на посаду телеоператора відділу телеоператорів департаменту телевиробництва ТОВ «Телеканал «Тоніс» (а.с.201 т.1), яке з 05.09.2017 року перейменоване на ТОВ «Телеканал «Прямий».

В день видачі цього наказу позивач був ознайомлений із правилами внутрішнього трудового розпорядку в товаристві (а.с.81 т.1).

Наказом ТОВ «Телеканал «Прямий» №19-к від 02.02.2018 року (а.с.4 т.1) позивача ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за порушення норми ст.28 Конституції України та пункту 4.1. правил внутрішнього трудового розпорядку, яке виразилось в тому, що 23.01.2018 року він разом із кореспондентом ОСОБА_2 виконували редакційне завдання шеф-редактора регіональної мережі ОСОБА_3 і в процесі переміщення між локаціями для включення в прямий ефір Телеканалу «Прямий» позивач почав принижувати честь та гідність ОСОБА_2 , вживаючи ненормативну лексику, надалі висадив її з автомобіля на околиці міста, в результаті таких дій ОСОБА_2 не встигла на включення у прямий ефір.

Підставою для притягнення позивача до вказаного виду дисциплінарної відповідальності згідно з цим наказом зазначено доповідну записку кореспондента ОСОБА_2 від 23.01.2018 року.

Щодо описаних вище подій позивач ОСОБА_1 дав письмові пояснення від 02.02.2018 року.

Згідно з рішенням комісії по трудових спорах, оформленим протоколом від 02.02.2018 року (а.с.110 т.1), комісія рекомендувала керівнику притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани, оскільки позивач знехтував виконанням редакційного завдання без жодних на те причин, що призвело до зриву включення у прямий ефір Телеканалу «Прямий».

З Наказом №19-к від 02.02.2018 року позивач ознайомлений того ж дня під розписку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у названих вище діях позивача відсутній дисциплінарний проступок, за який його можна було б притягнути до дисциплінарної відповідальності, однак, відмовив у задоволенні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу №19-к від 02.02.2018 року за спливом позовної давності, про застосування наслідків якого відповідач подав письмову заяву.

Наказом ТОВ «Телеканал «Прямий» №29-к від 21.02.2018 року (а.с.5 т.1) позивачу ОСОБА_1 та кореспонденту ОСОБА_2 оголошено попередження за порушення частини «4.12» пункту 4.1. правил внутрішнього трудового розпорядку, яке виразилось в тому, що між ними неодноразово відбувались сварки в публічних місцях та в присутності колег з інших каналів.

Підставою для притягнення позивача до вказаного виду дисциплінарної відповідальності згідно з цим наказом зазначено доповідну записку кореспондента ОСОБА_2 від 28.01.2018 року та рішення комісії по трудових спорах.

Щодо зазначених подій позивач ОСОБА_1 дав письмові пояснення від 02.02.2018 року.

З Наказом №29-к від 21.02.2018 року позивач був ознайомлений під розписку 22.02.2018 року.

Такий вид дисциплінарного стягнення, як попередження, передбачений пунктом 7.1 правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Телеканал «Прямий», а описані в наказі дії позивача містять ознаки дисциплінарного проступку, оскільки пов`язані з невиконанням позивачем обов`язків, передбачених правилами внутрішнього трудового розпорядку, по дотриманню трудової дисципліни в колективі.

Наказом ТОВ «Телеканал «Прямий» №41-к від 15.03.2018 року (а.с.114 т.1) позивачу знову було оголошено догану за порушення підпункту 4.1.2 пункту 4.1. правил внутрішнього трудового розпорядку щодо обов`язків працівника виконувати накази, розпорядження та доручення роботодавця та безпосереднього керівника, яке виразилось у тому, що 20.02.2018 року, в День Героїв Небесної Сотні, заплановане пряме включення зі Львова не відбулось, оскільки позивач надіслав відео за одну хвилину до початку випуску новин «Репортер».

Підставами для притягнення позивача до вказаного виду дисциплінарної відповідальності зазначено доповідну записку шеф-редактора регіональної мережі ОСОБА_4 Т.П. від 21.02.2018 року та рішення комісії з трудових спорів, оформлене протоколом від 15.03.2018 року (а.с.113 т.1), яка рекомендувала притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Щодо описаних вище подій позивач ОСОБА_1 теж давав письмові пояснення.

Той факт, що позивача було ознайомлено з цим наказом, однак, він відмовився від підпису, підтверджується актом від 16.03.2018 року (а.с.115 т.1) та показаннями одного з членів із складу комісії ОСОБА_5 , допитаного у судом першої інстанції, як свідка.

Цей наказ позивач не оспорював.

Наказом ТОВ «Телеканал «Прямий» №51-к від 03.04.2018 року позивача звільнено з роботи з посади телеоператора відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.120 т.1).

Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення послугувало вчинення ним чергового дисциплінарного проступку, який полягав у тому, що 28.03.2018 року позивач без поважних причин не виконав редакційне завдання і передав відеоматеріал про перевірку пожежної безпеки в торгово-розважальному центрі в м.Львові із запізненням та з браком, внаслідок чого сюжет не вийшов в ефір у запланований час, що є неприпустимим для новинного телеканалу через втрату актуальності новини.

При цьому, відповідачем було враховано те, що протягом року до позивача вже тричі застосовувались наведені вище види дисциплінарних стягнень.

Про вчинення позивачем вказаного вище дисциплінарного проступку було зазначено у доповідній записці шеф-редактора ОСОБА_3 від 28.03.2018 року (а.с.204 т.1).

31.03.2018 року позивач дав письмові пояснення щодо вказаних у доповідній записці обставинах (а.с.202-203 т.1).

Рішенням комісії по трудових спорах, оформленим протоколом №02.04/2018 від 02.04.2018 року (а.с.116-117 т.1), рекомендовано звільнити позивача із займаної посади за систематичне невиконання позивачем без поважних причин покладених на нього трудових обов`язків.

Позивач відмовився розписатись про ознайомлення з цим наказом, що підтверджується актом №03.04/2018 від 03.04.2018 року (а.с.121 т.1).

25.04.2018 року на адресу відповідача поштою надійшов листок непрацездатності, відповідно до якого, позивач з 02.04.2018 року по 19.04.2018 року перебував на листку непрацездатності (а.с.37-39 т.1).

Після закриття позивачем листка непрацездатності, ТОВ «Телеканал «Прямий» видало наказ №59-к від 26.04.2018 року, яким внесено зміни до наказу №51-к від 03.04.2018 року «Про звільнення» в частині дати звільнення позивача з роботи: дату звільнення позивача змінено з 03.04.2018 року на 26.04.2018 року (а.с.103 т.1).

Цей наказ позивач отримав поштовим відправленням 02.05.2018 року (а.с.100-101 т.1).

Наступний листок непрацездатності був відкритий позивачу з 02.05.2018 року (а.с.38 т.1), тобто вже після звільнення, а тому підстав для висновку про те, що позивач був звільнений під час тимчасової його непрацездатності, немає.

Таким чином, доводи позивача про те, що звільнення відбулось з порушенням вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України, є безпідставними.

Отже, наведеними вище і встановленими судом обставинами підтверджується той факт, що звільненню позивача з роботи передувало притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді попередження та догани за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, які на момент звільнення не втратили юридичної сили за давністю та не були зняті достроково і правомірність застосування яких до позивача підтверджена судом, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення позивача з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при застосуванні до позивача усіх вище перелічених дисциплінарних стягнень відповідачем було дотримано встановлений законом порядок.

Правильними є й висновки суду про недоведеність та безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача коштів за паливно-мастильні матеріали та понесені ним витрати на відрядження, а також про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції по суті вирішення спору залишити без змін.

Разом з тим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з позивача судового збору, оскільки при проголошенні скороченого рішення суд першої інстанції таких висновків по судових витратах не робив.

За вимогами ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання судових витрат.

Отже, суд першої інстанції, за наявності для того підстав, повинен був вирішувати питання судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення, а не вносити нові висновки в резолютивну частину повного рішення та, в подальшому, ухвалою від 22 березня 2019 року вносити виправлення у резолютивну частину скороченого рішення, включаючи до неї висновки суду по судових витратах, які судом не проголошувались.

Враховуючи наведені вище мотиви, ухвала суду першої інстанції від 22 березня 2019 року також підлягає скасуванню, оскільки в спосіб виправлення описок суд першої інстанції змінив рішення, яке проголошував у судовому засіданні, що відповідно до вимог ст.269 ЦПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», є неприпустимим.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2018 року задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 22 березня 2019 року задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору у розмірі 704 гривень 80 копійок за вимоги немайнового характеру та 704 гривень 80 копійок за вимоги майнового характеру скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 22 березня 2019 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.