КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №377/204/19

10 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Славутицького міського суду Київської області від 24 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Малишенко Т.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

18 березня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Славутицького міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.07.2011 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказувало на те, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідачка на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилалося на те, що відповідачка не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, яка станом на 31.01.2019 року становить 196333,51 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту 6678,91 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом 184902,75 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 4751,85 грн.

Враховуючи те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, тому просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 124066,51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6678,91 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом з 06.07.2011 року по 30.07.2018 року в розмірі 117387,60 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 24 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 23 серпня 2019 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 24 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зазначала, що судом не звернуто уваги на те, що строк дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2017 року, тобто до 31 січня 2017 року. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня строку дії картки, а саме з 31 січня 2017 року. При цьому, позовну заяву подано до суду в березні 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка має заборгованість за договором б/н від 06.07.2011 року, яка станом на 31.01.2019 року становить 196333,51 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту 6678,91 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом 184902,75 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 4751,85 грн.

При цьому позивач просив суд стягнути з відповідачки частину заборгованості за кредитом в сумі 124066,51 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6678,91 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом з 06.07.2011 року по 30.07.2018 року в розмірі 117387,60 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладення з відповідачкою 06.07.2011 року договору про надання банківських послуг, проте позовну заяву подано банком з пропуском строку позовної давності, що відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повніст погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На обгрунтування своїх позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.07.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписану ОСОБА_1 06.07.2011 року, копію паспорта відповідачки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 06.07.2011 року містить анкетні дані ОСОБА_1 , її контактну інформацію.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У матеріалах даної справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписана ОСОБА_1 06.07.2011 року, яка в ході розгляду даної справи не заперечувала факт її підписання. (а.с.11)

У зазначеній довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачкою, міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за невчасне погашення заборгованості, штраф та комісію.

Зокрема, у ній зазначено, що базова процентна ставка' в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) та становить 3%; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування дорівнює базовій кредитній ставці по кредитному ліміту.

З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, підписаної позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідачки з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачкою анкети-заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідачка була повідомлена про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банка, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці, яка користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості, що не заперечується відповідачкою.

Разом з тим, ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 06 липня 2011 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.01.2019 року становить 196333,51 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту 6678,91 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом 184902,75 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 4751,85 грн.

При цьому, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованостів сумі 124066,51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6678,91 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом з 06.07.2011 року по 30.07.2018 року в розмірі 117387,60 грн.

Вірно встановивши обґрунтованість позовних вимог про стягнення тіла та відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції вказав, що останній платіж по договору здійснений відповідачкою 13.12.2014 року на суму 400 грн., а тому з січня 2015 року позивач довідався про порушення свого права та розпочався перебіг строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, який закінчився у січні 2018 року. Звернувшись до суду з позовом 10.03.2019 року, позивач пропустив строк позовної давності, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає неправильними з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Отже позовна давність для вимоги про стягнення заборгованості за кредитом починає свій відлік зі спливом останнього дня місяця строку дії картки.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 01.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 06.07.2011 року отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2017 року. (а.с.113)

Відповідачкою не заперечується факт перевипуску кредитних карток та отримання останньої картки № НОМЕР_3 зі строком дії до 01.2017 року, що підтверджується поданою її представником копією цієї кредитної картки. (а.с.78)

Оскільки строк дії кредитної картки № НОМЕР_3 визначений до 31 січня 2017 року включно, то саме вказана дата є кінцевим терміном повернення коштів.

З позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду 10 березня 2019 року, тобто в межах трирічного строку, який розпочав свій відлік з моменту закінчення строку дії кредитної картки.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту, а тому оскаржуване рішення в частині відмови стягненні з відповідачки на користь позивача заборгованості по тілу кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6678,91 грн.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, колегія суддів вказує наступне.

Як зазначалося вище, перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, останній платіж був здійснений позичальником 13 грудня 2014 року.

Також судом правильно не взято до уваги суми у розмірі 40,06 грн. від 05.04.2015 року та 157,81 грн. від 06.11.2016 року, оскільки це автоматичне списання (автоматичне списання с картки VISA НОМЕР_3 термін до 01/17), які не можуть слугувати підставою для перериванням строку позовної давності.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписаній ОСОБА_1 06.07.2011 року, зазначено, що строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, у зв`язку з несплатою чергового щомісячного платежу до 25 січня 2015 року позивачу стало відомо про порушення його права.

Разом з тим, з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 10 березня 2019 року, тобто більше як через 4 роки з моменту внесення останнього платежу по кредиту, проте в межах трирічного строку позовної давності після закінчення строку дії кредитної картки № НОМЕР_3 , а тому відмова суду першої інстанції у стягненні з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками в повному обсязі не може бути визнана судом апеляційної інстанції законною та обґрунтованою, оскільки банком пропущено позовну давність лише щодо щомісячних платежів, нарахованих до 09.03.2016 року включно.

Колегією суддів береться до уваги те, що позивач просив стягнути проценти за користування кредитними коштами за період з 06.07.2011 року по 30.07.2018 року.

Разом з тим, нараховані відсотки за період з 06.07.2011 року до 09.03.2016 року включно не підлягають стягненню у зв`язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом по стягнення заборгованості по відсотках за вказаний період .

Нараховані банком відсотки за період з 01.02.2017 року, тобто після закінчення строку дії картки (закінчення строку дії договору), по 30.07.2018 року стягненню не підлягають, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У вказаних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, колегії суддів вважає, що позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитом за період з 10.03.2016 року до 31 січня 2017 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 10.03.2016 року по 31.01.2017 року відсотки за користування кредитом обчислювалися банком, виходячи з процентної ставки 43,20 % на рік.

Проте, як зазначалося вище, ОСОБА_1 06.07.2011 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», у якій було зазначено, що базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) та становить 3%; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування дорівнює базовій кредитній ставці по кредитному ліміту.

Таким чином, ОСОБА_1 була повідомлена банком про розмір відсоткової ставки за місяць - 3%, що дорівнює 36 % річних.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 зроблено правовий висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Беручи до уваги вказану правову позицію, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості за підвищеною процентною ставкою, повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки та прийняття/неприйняття позичальником пропозиції кредитора, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 36 % річних.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за період з 10.03.2016 року по 31.01.2017 року виходячи з процентної ставки 36 % річних.

Формула розрахунку відсотків за кредитом має такий вигляд: В = С*ВС/100 * КД/ДГ, де В - сума нарахованих відсотків; С - сума кредиту; ВС - відсоткова ставка за кредитом (% річних); КД - кількість днів кредитування; ДР - кількість днів у році.

У даному випадку, сума кредиту становить 6678,91 грн., відсоткова ставка - 36, кількість днів користування коштами - 327 днів, кількість днів у році - 360 (як погоджено між сторонами кредитного договору для розрахунку процентів).

Таким чином формула процентів наступна: 6678,91*36/100*327/360= 2183,20 грн.

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користуванню кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення даної позовної вимоги та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами за період з 10.03.2016 року по 31.01.2017 року в розмірі 2183,20 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Славутицького міського суду Київської області від 24 липня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6678,91 грн. та заборгованості за відсотками за період з 10.03.2016 року по 31.01.2017 року в сумі 2183,20 грн., а також про відмову в задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ході розгляду даної справи Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 1 921 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881,50 грн., позовні вимоги та апеляційна скарга банку задоволені частково на загальну суму 8862,11 грн., що становить 7,1 % від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 340,98 грн.

Отже, з урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 340,98 грн.

Керуючись ст.ст. 256, 257,261,634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.13, 76, 77, 78, 81, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 24 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за тілом кредиту у сумі 6678,91 грн. та заборгованість по процентах за користування кредитними коштами за період з 10.03.2016 року по 31.01.2017 року в сумі 2183, 20 грн., а всього стягнути 8862,11 грн.

У задоволенні решти вимог про стягнення відсотків за користування кредитом -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 340,98 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: