У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2019 року місто Київ

справа № 761/47497/18

провадження №22-ц/824/11433/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Міністерство охорони здоров`я України

відповідач - Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою адвокатом Цвєтковою Катериною Володимирівною,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Юзькової О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров`я України та Національного медичного університету імені О.О.0 Богомольця, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України щодо невнесення до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця кандидатури ОСОБА_1 для участі у конкурсі на заміщення посади ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця; визнати протиправною бездіяльність Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця щодо неприйняття наказу про організацію конкурсу на заміщення посади ректора Національного медичного університету ім. О. О.Богомольця; зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України внести до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця кандидатуру ОСОБА_1 для участі в конкурсі на заміщення посади ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця; зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України у строки, визначені Законом Україну «Про вищу освіту» провести конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 квітня 2018 року на офіційному сайті

Міністерства охорони здоров`я України оприлюднене оголошення про заміщення посади

ректора НМУ ім. О.О. Богомольця. З метою участі у конкурсі на заміщення посади ректора

НМУ ім. О.О. Богомольця. 22 червня 2018 року він подав до Міністерства охорони здоров`я

відповідну заяву з додатками. Однак у строк визначений статтею 42 Закону України «Про вищу освіту» відповідачі не вчинили дій, щодо забезпечення організації та проведення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням відмови від частини позовних вимог, позивач просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України щодо невнесення до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця кандидатури ОСОБА_1 для участі в конкурсі на заміщення посади ректора Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця та зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України у строки, визначені Законом Україну «Про вищу освіту» провести конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Зобов`язано Міністерство охорони здоров`я України, у строки, визначені Законом України Про вищу освіту» провести конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, особа, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Цвєткову К.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі посилається на те що, вона є чинним ректором НМУ ім. О.О. Богомольця, з якою укладено контракт, строк дії якого до 16 червня 2021 року, але незважаючи на це, МОЗ України чотири рази видавало накази про її звільнення з посади ректора, один з яких був скасований рішенням суду.

У разі проведення МОЗ України конкурсу на заміщення посади ректора НМУ ім. О.О. Богомольця та укладення контракту з переможцем такого конкурсу, права ОСОБА_2 , строк дії Контракту якої триває до 16 червня 2021 року, будуть порушені. У випадку задоволення позовів ОСОБА_2 щодо оскарження наказів про звільнення, порушені права ОСОБА_2 буде складно відновити. За таких обставин, оскаржуване рішення суду впливає на права ОСОБА_2 , висновки суду є передчасними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того, посилаючись на те, що ухвалою Печерського районного суду від 21 травня 2019 року у справі №757/20293/19 забезпечено позов та зокрема, заборонено проводити конкурс на заміщення посади ректора НМУ ім. О.О. Богомольця, суд першої інстанції надав невірну оцінку зазначеній ухвалі та дійшов необґрунтованого висновку, що ухвала має тимчасовий характер в розумінні чинного законодавства України, і не відміняє законодавчо встановлений обов`язок МОЗ України провести конкурс на заміщення вакантної посади ректора НМУ ім.О.О. Богомольця.

Ні учасники справи, ані суд не залучили ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, для надання пояснень щодо обставин справи. Хоча як учасникам справи, так і суду відомо про те, що саме ОСОБА_2 є законно обраним ректором НМУ ім. О.О. Богомольця ще у 2014 році строком на п`ять років в порядку, передбаченому ст. 42 Закону України " Про вищу освіту". Не залучення ОСОБА_2 до участі в справі призвело, на її думку, до неповного з`ясування судом обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 та представники відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційне провадження у справі закрити, оскільки оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішував питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить висновку про закриття апеляційного провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною І ст. 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник з приводу бездіяльності Міністерства охорони здоров`я України щодо забезпечення організації та проведення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на порушення оскаржуваним рішенням її прав, свобод та інтересів є необґрунтованими та безпідставними, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року було вирішено питання щодо обов`язків Міністерства охорони здоров`я України, як юридичної особи, і жодних питань щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків - ОСОБА_2 , не вирішувалось.

Посилання ж в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що у разі проведення МОЗ України конкурсу на заміщення посади ректора НМУ ім. О.О. Богомольця та укладення контракту з переможцем такого конкурсу, її права будуть порушені, а у випадку задоволення поданих нею позовів щодо оскарження наказів про звільнення, її порушені права буде складно відновити, є безпідставними, виходячи з такого.

Так, відповідно до ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Якщо колишнього працівника необхідно поновити за рішенням суду на роботі, а на його посаді вже працює інший працівник, то судове рішення про поновлення все одно підлягає виконанню. КЗпП України не виключає можливості поновлення на роботі працівника, у разі прийняття на посаду, яку він обіймав, іншого працівника. В такому разі працівник, якого було незаконно звільнено, має бути поновлений на роботі, а працівник, якого було прийнято на роботу на відповідну посаду, підлягає переведенню на іншу посаду, а якщо цього зробити неможливо - то такий працівник підлягає звільненню у порядку, що визначений КЗпП України.

Таким чином, порядок відновлення трудових прав ОСОБА_2 у разі ухвалення судом рішення про поновлення її на роботі передбачено Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

На підставі вищенаведених норм, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на дане судове рішення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 362 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна ухвала виготовлена 16 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус