Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 599/854/18

провадження № 61-46988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - приватне агропромислове підприємство «Перемога»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного агропромислового підприємства «Перемога» на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року у складі судді Снігурського В. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Сташківа Б. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У червні 2018 року приватне агропромислове підприємство «Перемога» (далі - ПАП «Перемога») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі, поновлення попереднього договору оренди землі та зобов`язання ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладення додаткової угоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 порушила переважне право ПАП «Перемога» на поновлення договору оренди землі, укладеного 17 березня 2008 року строком на 10 років, встановлене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», уклавши 10 квітня 2018 року договір оренди землі із

ОСОБА_2

ПАП «Перемога» просило:

- визнати недійсним договір оренди землі, розташованої на території Курівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, укладений 10 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 квітня 2018 року державним реєстратором Рибаком Р. О. Зборівської районної державної адміністрації;

- визнати поновленим договір оренди земельної ділянки за кадастровим

№ :01:001:0196 площею 2,4635 га від 17 березня 2008 року укладений між ОСОБА_3 та ПАП «Перемога», зареєстрований Зборівським відділенням ТРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 09 квітня

2008 року за № 14;

- зобов`язати ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладення з ПАП «Перемога» додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки за кадастровим № : 01:001: 0196 площею 2,4635 га, розташованої на території Курівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки

ОСОБА_1 було дотримано правила, встановлені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», щодо відмови у продовженні укладеного раніше договору.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАП «Перемога» залишено без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ПАП «Перемога», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

07 листопада 2018 року ПАП «Перемога» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , уклавши спірний договір оренди земельної ділянки із ОСОБА_2 , порушила переважне право

ПАП «Перемога», встановлене статтею 33 Закону України «Про оренду землі». ПАП «Перемога було дотримано всі правила, встановлені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» щодо продовження дії договору оренди, так к позивач має переважне право на його укладання. Умови спірного договору оренди земельної ділянки є гіршими в порівнянні з тими умовами, які пропонувало ПАТ «Перемога».

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Зборівського районного суду Тернопільської області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 17 березня 2008 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та ПАП «Перемога» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,46 га на території Курівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Договір зареєстрований Зборівським відділенням ТРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 09 квітня 2008 року за № 14.

У 2008 році ОСОБА_3 помер. Належну йому земельну ділянку за кадастровим № :01:001 : 0196 площею 2,46 га на території Курівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області успадкувала його дочка - ОСОБА_1 та є її власником.

Договір оренди із ОСОБА_1 позивач не переукладав, а тому договір оренди землі від 17 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАП «Перемога» продовжував діяти на встановлених у ньому умовах між позивачем (орендарем) та ОСОБА_1 (орендодавцем) до закінчення строку його дії.

ОСОБА_1 05 лютого 2018 року, тобто більше як за місяць до закінчення дії договору, направила ПАП «Перемога» повідомлення, у якому зазначила, що не бажає поновлювати договір оренди земельної ділянки і після припинення дії договору просить повернути їй вищевказану земельну ділянку.

09 березня 2018 року позивач будучи повідомленим про те, що орендодавець заперечує проти поновлення договору оренди, направив ОСОБА_1 лист-пропозицію про намір поновлення цього договору на новий строк, додавши додаткову угоду орендодавцем для підписання.

19 березня 2018 року ОСОБА_1 надіслала ПАП «Перемога» ще один лист, згідно якого відхиляє пропозицію щодо продовження договору оренди та просить повернути їй земельну ділянку після припинення дії договору.

10 квітня 2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим № :01:001: 0196 площею 2,4635 га, розташованої на території Курівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, який зареєстрований 20 квітня 2018 року державним реєстратором Зборівської районної державної адміністрації.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами першою-п`ятою статті 33 Закону № 161-XIV передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до положень статті 33 Закону № 161-XIV реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Стаття 33 Закону № 161-XIVземлі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди: 1) досягнення згоди між орендодавцем та орендарем щодо продовження договору оренди шляхом укладання додаткової угоди чи нового договору та виконання орендарем обов`язку щодо повідомлення орендодавця про наміри продовжити орендні правовідносини і надання інформації про умови таких правовідносин у вигляді додаткової угоди чи нового договору оренди; 2) пасивна поведінка орендодавця у вигляді ненадання відповіді на пропозицію укласти договір чи додаткову угоду до договору оренди на новий строк та відсутність заперечень на продовження таких правовідносин протягом місяця після закінчення строку договору, а також фактичне користування орендарем переданою в оренду земельною ділянкою.

Можна зробити висновок, що за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендодавця про намір укласти новий договір оренди з новим орендарем, переважне право діючого орендаря, передбачене статтею 33 Закону № 161-XIV, буде порушеним, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря має підстави вважатися недобросовісною.

У справі, яка розглядається, суди установили, що позивач дотримався процедури повідомлення орендодавців про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надав проект договору оренди. Проте ОСОБА_1 19 березня 2018 року надіслала ПАП «Перемога» лист, згідно якого відхиляє пропозицію щодо продовження договору оренди та просить повернути їй земельну ділянку після припинення дії договору

(а. с. 12).

За таких обставин та з підстав, передбачених указаними нормами матеріального права, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, про відсутність правових підстав для задоволення позову та захист прав позивача, зважаючи на те, що ОСОБА_1 у відповідь на пропозицію

ПАП «Перемога» прийняла рішення про відмову у продовженні строку дії договору оренди земельної ділянки, що відповідає правилам статті 33 Закону № 161-XIV.

Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 листопада 2018 року за наслідками розгляду справи № 530/212/17 (касаційне провадження № 14-330цс18).

Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій дійшли до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ними не враховано переважне право позивача на поновлення договору оренди землі та запропоновані ним умови оренди значно кращі від умов, запропонованих ОСОБА_2 колегія суддів вважає необґрунтованими, так як не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з вказаних мотивів, оскільки суди дали належну оцінку доказам у справі та обґрунтовано прийшли висновку щодо відмови, оскільки ОСОБА_1 зробила вибір на кращих для себе умовах, дотримавшись при цьому встановленої процедури, передбаченої законодавством.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від

09 жовтня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного агропромислового підприємства «Перемога» залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко