Ухвала

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/23760/16-ц

провадження № 61-5246ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є.В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня

2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня

2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи

з 23 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 23 грудня 2016 року і до досягнення дитиною трьох років.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 14 червня 2017 року залишено без змін.

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла повторно касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 втретє подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Роз`яснено, що відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 вчетверте подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_1 , за наслідками якого ухвалено постанову про залишення без задоволення касаційної скарги та постановлено ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, тому підстави для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ці ж судові рішення відсутні.

Крім того, Верховний Суд повторно звертає увагу на те, що відповідно до частин першої та другої статей 44, 144 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частинами 3, 4 статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд

з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Види заходів процесуального примусу визначені частиною 1 статті 144 ЦПК України, а саме: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі

від 0,3 до 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня

2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков