Єдиний унікальний номер 233/2681/19 Номер провадження 22-ц/804/2525/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Новікової Г.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Мартиненко В.С. в місті Костянтинівці Донецької області, у справі номер 233/2681/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12 липня 2016 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем. 17 липня 2017 року звільнений з роботи в зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з ним не проведено розрахунків, тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 18501,48 грн. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 21415,05 грн. з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць квітень 2017 року у розмірі 2550,84 грн. з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Вважає, що позивач не довів своїх позовних вимог щодо нарахування заробітної плати та наявності заборгованості по ній, оскільки не надано доказів на підтвердження вимог.

Зазначає, що первинні документи залишились на непідконтрольній Україні території. Підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, неможливо.

Довідка про нарахування заробітної плати, що надана позивачем, виготовлена з порушенням вимог закону.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 № НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року та звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5-10).

З довідки, наданої позивачем ОСОБА_1 , вбачається, що він працював помічником машиніста дизел-електричного крана на залізничному ходу виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 12.07.2016 року по 17.07.2017 року, йому нарахована заробітна плата, яка з березня 2017 року по липень 2017 року становить 23201,43 грн., а саме: за березень 2017 року 4032,03 грн, квітень 2017 року 2550,84 грн, травень 2017 року 2668,32 грн, за червень 2017 року 805,53 грн та за липень 2017 року 13144,71 грн (а.с. 4).

З довідки про доходи від 24.06.2019 року №592/1, виданої АТ «Українська залізниця» Турті В ОСОБА_2 О., вбачається, що йому нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 1786,38 грн., яку він отримав 25.07.2017 року з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, про що

зазначено в відомості про виплату грошей №5 за березень 2017 року (а.с. 45, 46-47).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в розмірі 21415,05 грн з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» /«правомірне очікування» (legitimate expectation)/ стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Беззаперечним є та обставина що в період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та мав правомірні і законні очікування на оплату своєї праці.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) вбачається, що в березні 2017 року відповідачем позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 4032,03 грн; з квітня по липень 2017 року відомості відсутні (а.с. 80, 81).

Проте, відповідач у своїй довідці про доходи від 24.06. 2019 року №592/1 зазначив, що позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в іншому розмірі (а.с. 45).

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підтверджень фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, спростовується наданою позивачем трудовою книжкою, в якій зазначено, що його звільнено 17.07.2017 року саме в зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а не за іншими підставами.

Ці факти відповідачем не заперечувались.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу,

нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести

бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Відсутність первинної документації, що залишена на непідконтрольній Україні території, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що позивач надав відповідні відомості про нарахування.

Відповідач не спростував доводів позивача, а надана ним довідка не відповідає фактичним офіційним даним, що містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо відсутності заборгованості перед позивачем, відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач не спростував надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог, не виплатив всіх сум, що належали позивачу від підприємства при звільненні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Суддя: