КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи №357/15493/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/6873/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Борисової О.В.

при секретарі: Макаровій К.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про зарахування зустрічних однорідних вимог

за апеляційною скаргою Руденка Андрія Олександровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті»

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого 4 лютого 2019 року у складі судді Бондаренко О.В. в приміщенні суду, повний текст судового рішення складено 8 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним договір №29/10/10 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27 жовтня 2010 року, що укладений між ТОВ «Аварс-Сіті» та ОСОБА_1

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що 27 жовтня 2010 року між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 укладено договір №29/10/10, про зарахування зустрічних однорідних вимог. Проте, ТОВ «Аверс-Сіті» вважає, що оспорюваний договір суперечить положенням ст.601 ЦК України, а саме на момент укладення спірного правочину строк виконання зустрічних зобов`язань ще не настав. А тому позивач змушений був звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 4 лютого 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про зарахування зустрічних однорідних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Руденко А . О. в інтересах ТОВ «Аверс-Сіті» подав апеляційну скаргу в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судове рішення необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин справи.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вимоги за договором не є такими, строк виконання яких настав, оскільки в договорах купівлі-продажу майнових прав встановлений термін виконання зобов`язання до настання події, яка неминуче має настати, а саме до 27 жовтня 2010 року, тобто строк виконання зобов`язання закінчується 27 жовтня 2010 року включно, так строк виконання грошової вимоги вважається таким, що настав 28 жовтня 2010 року. Та у договорі цесії термін виконання зобов`язання визначений календарною датою до 27 жовтня 2010 року закінчення якої настає строк виконання зобов`язань, тобто строк вважається таким, що настав 28 жовтня 2010 року. Крім того, вважає, що судом необґрунтовано застосовано строк позовної давності до даних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно.

Тому, в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним з підстав застосування ст. 215, 203 ЦК України, а саме, що при його укладенні не було дотримано всі вимоги чинного законодавства та його укладання не відповідало волі сторін договору.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.638 цього ж Кодексу що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що зарахуванням зустрічних однорідних вимог можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 жовтня 2010 року між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу майнових прав №185/НП/2_ИП; 170/НП/2_ИП; 2/84_ИП на загальну суму 339442 грн 95 к. (а.с. 23-43).

Згідно п.2.1 статті 2 договорів предметом договору є майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

За змістом п. 4.3. вказаних договорів ОСОБА_1 здійснює розрахунок за даним договором в наступному порядку та в такі строки:

- За договором №185/НП/2_ИП від 25 жовтня 2010 року покупецьздіснює розрахунок за договором в порядку та строках у сумі 37 738 грн 80 к. в термін до 27жовтня 2010 року;

- За договором №170/НП/2_ИП від 25жовтня 2010 року покупецьздіснює розрахунок за договором в порядку та строках у сумі 130 968,75 грн. в термін до 27 жовтня 2010 року;

- За договором №2/84_ИП від 25.10.2010 року покупецьздіснює розрахунок за договором в порядку та строках у сумі 119 528,75 грн. в термін до 27жовтня 2010 року.

25 жовтня 2010 року між ТОВ«Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 укладено договір уступки вимоги (цесії) № 3/АС. (а.с.44-46).

Згідно з п. 8 договору уступки права вимоги (цесії) ТОВ «Аверс-Сіті» повинен сплатити ОСОБА_1 339442 грн 95 к. в т.ч. ПДВ 20% 27 жовтня 2010 року або до цієї дати.

Відповідно до п. 3 договору право вимоги за вказаними договорами належить цеденту на підставі того, що під час ліквідаційної процедури першого інвестора, право вимагати від боржника нерухоме майно, кошти на яке було інвестоване першим інвестором за інвестиційними договорами, перейшло до ОСОБА_1 на підставі акту розрахунку з кредитором, що укладений між першим інвестором та цедентом.

27 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог згідно якого сторони мають одна до одної зустрічні грошові вимоги, строк виконання яких настав 27 жовтня 2010 року.

У своїй апеляційній скарзі скаржник вказував, що строк виконання зобов`язання за договором уступки права вимоги (цесії) на час укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог ще не настав, оскільки у договорах купівлі продажу майнових прав строк виконання зобов`язання встановлено до 27 жовтня 2010 року, а у договорі цесії 27 жовтня 2010 року або до цієї дати, а відтак кінцевим строком виконання зобов`язання за договором цесії є 28жовтня 2010 року і такий строк на час укладення оспорюваного договору ще не настав.

Проте апеляційний суд вважає такі доводи скаржника необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого подія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 255 ЦК України визначено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, змісту договору уступки права вимоги (цесії), згідно з яким строк виконання зобов`язання встановлено 27 жовтня 2010 року або до цієї дати. У разі невиконання зобов`язання до 27 жовтня 2010 року або безпосередньо 27 жовтня 2010 року наступає прострочення боржника.

Тобто 28 жовтня 2010 року є днем, з якого починається відлік прострочення грошового зобов`язання, а не днем виконання зобов`язання.

При цьому, як у договорі купівлі продажу майнових прав, так і у договорі цесії останнім днем виконання зобов`язання встановлено 27 жовтня 2010 року, а тому апеляційний суд вважає, що сторони оспорюваного правочину діяли в межах вимогах закону.

Щодо тверджень скаржника про те, що фактично за договором цесії від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_1 відступлено неіснуюче право вимоги, а тому позивач вважає, що такий договір є нікчемним, у зв`язку з чим догорів про зарахування зустрічних однорідних вимог підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з відсутність зустрічних однорідних вимог між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 , оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції скаржником не заявлялось такої підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину, тому в силу положень ч.6 ст.367 ЦПК України апеляційний суд не приймає такі твердження скаржника до уваги.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, шо договір відповідає вимогам чинного законодавства, а волевиявлення сторін було вільним, а не у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а тому посилання суду на положення норм закону, що регулюють строки позовної давності не впливає на правильність висновків суду щодо суті позовних вимог.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а відтак відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, судом,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Руденка Андрія Олександровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 4 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 18 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: