Справа № 431/6338/18
Провадження № 22-ц/810/642/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Яреська А.В.,

учасники справи: позивач - Кредитна спілка «Імперіал ЛТД», відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Імперіал ЛТД»

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 квітня 2019 року, ухваленого Старобільським районним судом у складі: судді Ткач О.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 кредитна спілка «Імперіал ЛТД» звернулася із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, в обґрунтування якого посилалася на те, що 22.01.2013 року між позивачем та ОСОБА_1 (далі Відповідач) укладено договір кредитної лінії № 2784, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 10715 грн у рамках кредитної лінії, яка складає: 22.01.2013 року в сумі 8250,00 грн, 27.08.2013 року в сумі 1500,000 грн, 19.06.2014 року в сумі 965,00 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 140 % річних від загальної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Цього ж дня між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 2784/1, згідно умов якого останній взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 2784 від 22.01.2013 року.

Цього ж дня між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 2784/2, згідно умов якого остання взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 2784 від 22.01.2013 року.

При складанні договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були попереджені про солідарну відповідальність, яку вони нестимуть в разі неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, та обізнані з істотними умовами кредитного договору.

За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.

Відповідач ОСОБА_1 порушує графік сплати кредиту, не доплачує необхідні суми, тому станом на 22.08.2018 року сума заборгованості за користування кредитом становить 7033,64 грн.

Позивач надсилав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 письмові попередження про сплату боргу, спілкувався з боржниками по телефону, але боржники не прийняли заходи щодо погашення заборгованості за кредитом.

Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором № 2784 у розмірі 7033,64 грн., яка складається із заборгованості зі сплати основного боргу 5982,02 грн та заборгованості зі сплати відсотків 1051,62 грн., та судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_1 надана заява, в якій просить застосувати наслідки пропуску строку позовної, так як його перебіг закінчився, оскільки останній платіж він вніс в липні 2014 року.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на позовну заяву подано відзив про невизнання позову, оскільки їх порука за кредитним договором припинена.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 26 квітня 2019 року у задоволенні позову Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем пропущений строк давності в 3 роки з моменту, коли він дізнався про порушення його прав на стягнення, а порука з огляду на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України припинена.

В апеляційній скарзі позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, просить скасувати його та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд не звернув увагу та проігнорував наявність в матеріалах справи графіку розрахунку за кредитним договором № 2784 від 22.01.2013 року, а саме в цьому графіку відображено суми погашення основного боргу та відсотків. Остання сплата відбулася 08.08.2018 року, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та строк позовної давності повинен рахуватися саме з 08.08.2018 року, що спростовує твердження відповідача про останню сплату в липні 2014 року. Будь-яких доводів в частині незгоди із судовим рішенням про відмову у задоволенні позову до поручителів скарга не містить.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 7033,64 грн., тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 176200 грн.), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 2784, згідно умов якого відповідач отримав кредит 10715 грн у рамках кредитної лінії, яка складає: 22.01.2013 року в сумі 8250,00 грн, 27.08.2013 року в сумі 1500,000 гр., 19.06.2014 року в сумі 965,00 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1. щомісячно становить 70 % річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості (а.с. 4-5).

За згодою сторін (п. 3.4. Кредитного договору та Додатку № 1 до Кредитного договору) було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач зобов`язувався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит (а.с. 4).

Цього ж дня між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 2784/1, згідно умов якого останній взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 2784 від 22.01.2013 року.

Цього ж дня між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 2784/2, відповідно до умов якого остання взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 2784 від 22.01.2013 року.

Згідно п. 4.2. вказаних договорів поруки № 2784/1, № 2784/2 порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.2. кредитного договору, не пред`являть вимоги до поручителя.

Пунктом 5.2. вказаного договору цей строк визначений як строк позовної давності відповідно до до ч. 1 ст. 259 ЦК України (а.с. 6-7).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 21 січня 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 21 січня 2015 року відповідач ОСОБА_1 як позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 22 січня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року зробила висновок щодо застосування відповідних норм права про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане та вимоги частини четвертої статті 263 ЦПК України про обов`язковість врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, колегія суддів вважає безпідставним нарахування позивачем відсотків, передбачених умовами кредитного договору, поза межами строку дії вказаного договору, тобто після 21 січня 2015 року.

З розрахунку заборгованості вбачається нарахування вказаних відсотків після вказаної дати, а судом помилково встановлено, що заборгованість по теперішній справі складається із заборгованості у розмірі 7033,64 грн., яка складається із заборгованості зі сплати основного боргу 5982,02 грн та заборгованості зі сплати відсотків 1051,62 грн., і підставою для відмови у задоволенні позову стало застосування строку позовної давності за заявою відповідача ОСОБА_1 .

Оскільки відмова у задоволенні позову є самостійною підставою для відмови у позові і може мати місце лише у разі його обґрунтованості, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки за умовами договору та графіку платежів погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів щомісячно до 21 січня 2015 року, а до суду із позовом позивач звернувся 12 листопада 2018 року, то відмова суду у задоволенні позову про стягнення тіла кредиту у сумі 5982,02 грн. та по процентам до вказаної дати за пропуском строку позовної давності ґрунтується на вимогах закону.

Що ж до процентів, нарахованих поза межами дії кредитного договору, то такі вимоги з огляду на наведену практику Верховного Суду, яка є обов`язковою до застосування відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, не підлягають задоволенню через необґрунтованість.

Не можуть буті взяті до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 про сплату ним останнього платежу в рахунок погашення боргу у липні 2014 року, оскільки позивачем надані докази про сплату ОСОБА_1 останнього платежу за Договором № 2784 в листопаді 2015 року 348 грн., які відображено в розрахунку заборгованості (а.с. 83).

Натомість всі платежі після вказаної дати, щодо яких позивачем надано квитанції, не підтверджують виконання позичальником ОСОБА_1 , а, отже, і визнання свого боргу, оскільки призначення платежів вказаного як «внесення добровільного внеску в додатковий капітал», а не виконання зобов`язань за кредитним договором № 2784.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд повністю відмовив у задоволенні позову до позичальника ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом позовної давності, що спростовується вищенаведеним, вказана невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до вимог п.п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

А тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши мотивувальну частину рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 квітня 2019 року, виклавши його мотивувальну частину щодо позовних вимог до позичальника відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в редакції цієї постанови.

Оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення в межах доводів апеляційної скарги, а жодних доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до поручителів скарга не містить, як не містить і загальних посилань на порушення в цій частині норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, то в наведеній частині скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 квітня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину щодо позовних вимог до позичальника відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 18 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: