Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 552/8539/17

провадження № 61-40929св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2018 року у складі судді Шаповал Т. В. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., Кузнєцової О. Ю.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 24 травня 2007 року між ним і відповідачем укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк (далі - Умови та Правила), згідно з умовами якого останньому наданий кредит у сумі 21 600 грн зі сплатою 1,9 % щомісячно (22,8 % річних) із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, унаслідок чого заборгованість станом на 30 листопада 2017 року становить 38 728 грн, із яких: 591 грн 85 коп. - заборгованість за кредитом, 31 908 грн 86 коп. - заборгованість за відсотками, 4 145 грн - пеня та комісія, 250 грн - штраф (фіксована частина), 1 832 грн 29 коп. - штраф (відсоткова складова).

Ураховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суди виходили з того, що вимоги є обґрунтованими, проте банк пропустив позовну давність, про наслідки спливу якої заявив відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому апеляційний суд зазначив, що відповідно до наданої відповідачем картки строк її дії встановлений до квітня 2013 року, а позов поданий у грудні 2017 року, тобто після спливу строку, передбаченого статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст касаційної скарги

У липні 2018 року до суду касаційної інстанції від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року поновлено АТ КБ «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2018 року та постанови апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року, відкрито касаційне провадження у даній справі з підстав, передбачених пунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник посилається на те, що при відмові у позові у зв`язку з пропуском позовної давності суди не врахували висновки Верховного Суду щодо строку дії картки, викладені в постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2120/12694/12, від 28 березня 2018 року у справі № 332/3802/14-ц та від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17.

Поза увагою судів залишилася надана банком довідка про те, що строк дії картки встановлений до березня 2015 року.

Крім того, останній платіж відповідач здійснив 29 травня 2015 року у розмірі 305 грн.

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

За таких обставин банк не пропустив позовну давність.

Обставини справи

Суди встановили, що 24 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В анкеті-заяві передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також сплата штрафів у розмірі 250 грн (фіксована частина) та 5 % від суми позову (відсоткова складова).

У договорі відсутня умова щодо строку його дії.

ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2017 року розмір заборгованості становить 38 728 грн, із яких: 591 грн 85 коп. - заборгованість за кредитом; 31 908 грн 86 коп. - заборгованість за відсотками; 4 145 грн - пеня та комісія; 250 грн і 1 832 грн 29 коп. - штрафи.

Позичальник добровільно заборгованість не погасив, що стало підставою для подання даного позову.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач у запереченні просив відмовити у задоволенні вимог банку у зв`язку з пропуском позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія частково приймає доводи касаційної скарги з таких підстав.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржені судові рішення відповідають не в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та штрафів

При відмові у стягненні боргу за тілом кредиту, відсотками та штрафами суд першої інстанції виходив із того, що такі вимоги обґрунтовані, проте банк пропустив позовну давність.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд зазначив, що позичальник надав суду апеляційної інстанції кредитну картку, строк дії якої встановлений до квітня 2013 року, що підтверджує ту обставину, що банк, звернувшись до суду з даним позовом у грудні 2017 року, пропустив позовну давність.

Колегія вважає висновки апеляційного суду передчасними з таких міркувань.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс15.

При розгляді даної справи в суді першої інстанції банк надав довідку про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 підписаний кредитний договір, за яким надана кредитна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття - 16 квітня 2007 року, термін дії - до березня 2015 року.

Відповідно до розрахунку кредитної заборгованості останній платіж за договором здійснений 29 травня 2015 року (на суму 305 грн).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції усупереч нормам процесуального права не надав належну оцінку вищезазначеним доказам і обставинам, не зважаючи на те, що банк в апеляційній скарзі посилався на них, не встановив строку дії договору, не перевірив, чи перевипускалася платіжна карта за даним договором і чи здійснював відповідач погашення заборгованості у 2015 році.

Крім того, у порушення частини третьої статті 367 ЦПК України при прийнятті наданої відповідачем картки зі встановленим строком дії до квітня 2013 року апеляційний суд не вказав причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним постанова суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення районного суду про відмову у стягненні тіла кредиту, відсотків і штрафів підлягає скасуванню з переданням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Стосовно вимог про стягнення пені та комісії

У постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У заяві позичальника від 24 травня 2007 року відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також комісії.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені та комісії, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 травня 2007 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Таким чином, вимоги банку про стягнення пені та комісії є необґрунтованими.

Саме з цих підстав судам необхідно було відмовити банку у частині вимог про стягненні пені та комісії, а не в зв`язку з пропуском позовної давності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні тіла кредиту, відсотків і штрафів із переданням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зміну оскаржених судових рішень у частині відмови в стягненні пені та комісії.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року у частині залишення без змін рішення Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2018 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту, відсотків і штрафів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року змінити в частині відмови у стягненні пені та комісії у мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук