ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/995/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицька О.І.

та сторін -представників: АТ "Альфа-Банк" адвоката Панченко Д.В.; ОСОБА_1 адвоката Брикси Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12919/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2019 року, ухваленого суддею Грицай К.М, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та зобов`язання поновити відомості у державних реєстрах прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний реєстратор Іванісік С. В., у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік С.В. про реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , скасувати відповідний запис про право власності 31231994 від 16 квітня 2019 року та поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора на підставі іпотечного договору від 06.03.2008р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» в особі директора Тернопільського відділення керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ «Сведбанк» Гнатюка С.А, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. від 24.01.2008р. за №798) та ОСОБА_1 , право вимоги за яким відступлено ПАТ «Альфа-Банк», задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом державної реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру. Позивач зазначила, що спірна квартира є предметом іпотеки, якою забезпечено виконання кредитних зобов`язань в іноземній валюті, використовується як єдине місце проживання позичальника, загальна площа не перевищує 140 кв м., що відповідає вимогам Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а тому право власності за відповідачем зареєстровано нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та зобов`язання поновити відомості у державних реєстрах прав на нерухоме майно - задоволено.

Скасовано Рішення державного реєстратора Іванісік Сергія Васильовича, Білобожицької сільської ради, Чортківського району, Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46526525 від 18 квітня 2019 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за АТ «Альфа-Банк».

Скасовано реєстраційний запис державного реєстратора Іванісік Сергія Васильовича, Білобожицької сільської ради, Чортківського району Тернопільської області про право власності номер 31231994 від 16 квітня 2019 року на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за АТ «Альфа-Банк».

Поновлено відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі АТ "Альфа-Банк" просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції при винесені рішення не було враховано, що при укладені іпотечного договору сторони по справі у відповідності до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" погодили право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень пункту 12.3 цього Договору, і це є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

З урахуванням діючого законодавства та умов іпотечного договору АТ "Альфа-Банк" правомірно звернулося до Державного реєстратора Білобожицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік С.В. з метою набуття права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань.

Щодо посилання суду першої інстанції на необхідність застосування до вказаних правовідносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то оскільки вказаний Закон передбачає примусове стягнення нерухомого житлового майна на підставі рішення суду, тому він не може бути застосований як підстава відмови у державний реєстрації права власності.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу АТ "Альфа-Банк" у якому зазначила, що обставини на які посилається відповідач у свої апеляційній скарзі, були викладені у його запереченнях поданих до суду першої інстанції, досліджено під час розгляду справи та взято до уваги судом при винесенні рішення, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

АТ "Альфа-Банк" посилається на неможливість застосування норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", на недоведеність належності майна до категорії, яка підпадає під дію вищевказаного закону. Дані твердження є нічим не обґрунтованим та абсурдними, зважаючи на те, що матеріали справи містять інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, якими зафіксовано вичерпні дані щодо об`єкту нерухомості та власника (єдине житло, загальна площа якого не перевищує 60 кв.м.)

Звертає увагу на те, що на момент звернення до суду позивачем сплачено в рахунок погашення кредиту 52577,71 доларів США з 65500 доларів США наданих відповідачем на строк з 06.06.2008 року по 06.03.2038 року включно на умовах передбачених кредитним договором на споживчі потреби №1901/03/08/71-022.

Здійснивши перереєстрацію права власності на предмет іпотеки на відповідача, фактично відбулося примусове стягнення предмету іпотеки без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом.

У судовому засіданні представник АТ "Альфа-Банк" адвокат Панченко Д.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Брикса Х.І. апеляційну скаргу АТ "Альфа-Банк" не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, зіславшись на доводи, викладені у відзиві.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 321 ЦК України - ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Судом встановлено, що 06.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», в особі директора Тернопільського відділення керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ «Сведбанк» Гнатюка С.А., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. від 24.01.2008р. за №798 та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 1901/0308/71-022.

Відповідно до умов п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 56500 доларів США на строк з 06 березня 2008 року по 06 березня 2038 року включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 166650 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору.

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти, призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з метою придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,5 кв.м. Позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на поточний рахунок № 2233 щомісяця, через касу банку згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором згідно п. 3.1.

Згідно п. 6.1.3 договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником умов п. 3.8 та/або 3.9 та/або 6.1.2 цього договору, Банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором 06.03.2008 р. між ВАТ «Сведбанк», в особі директора Тернопільського відділення керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ «Сведбанк» Гнатюка С.А., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. від 24.01.2008р. за №798 та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір.

Відповідно до зазначеного договору, ОСОБА_1 (іпотекодавець) передала в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 52,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. 06 березня 2008 року за реєстровим № 1895.

Крім того, 06.03.2008 року приватним нотаріусом Білецькою Н.А. було зареєстровано заборону відчуження спірної квартири на підставі іпотечного договору від 06.03.2008 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. Таким чином, у зобов`язанні за даним договором змінився кредитор та усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ПАТ «Альфа-Банк».

10 листопада 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк», який надалі іменується як банк або кредитор та ОСОБА_1 уклали договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №1901/0308/71-022 від 06 березня 2008 року, відповідно до якого було погоджено порядок сплати процентів основного боргу в розмірі поточного платежу за кредитним договором на період з 10 листопада 2015 року по 10 листопада 2015 року включно.

Оскільки ОСОБА_1 не виконувала взятих на себе зобов`язань і в строки зазначені в договорах не повертала кредитні кошти, це призвело до заборгованості за вказаним кредитним договором, внаслідок чого кредитор ПАТ «Альфа-Банк» направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 19.11.2018 року № 1901/0308/71-022, згідно якого борг становив 53966,27 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.11.2018 року складає 1517468,47 грн.

Як вбачається із копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрих кодом 051, направленого на адресу АДРЕСА_3 , слідує, що зазначена вимога направлена позивачу засобами поштового зв`язку Укрпошти Стандарт. Однак вказане рекомендоване повідомлення було повернуто відправнику 20.01.2019 року з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання", тобто адресат його не отримала. Дане повідомлення на іншу адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_2 не відправлялось, що не заперечувалось представником банку в апеляційній інстанції.

Отже, повернення на адресу відправника конверту з вказівкою причини невручення "за закінченням терміну зберігання" не є належним повідомлення особи, та не свідчить про відмову адресата від одержання рекомендованого листа з вимогою банку, чи про його незнаходження за адресою, зазначеною у договорі.

В матеріалах справи відсутні докази щодо належного вручення ОСОБА_1 направленого банком повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 19.11.2018 року.

На замовлення АТ «Альфа-Банк» 25.02.2019 року оцінювачем Болдирєвим В.В. було проведено оцінку нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 52,5 кв.м, вартість якої визначена в сумі 670840,00грн. Оцінювання спірної квартири проведено без відома її власника.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 16.04.2019 р. державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С. В. було оформлено право власності за АТ «Альфа-Банк» (запис про право власності №31231994) на нерухоме майно: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею52,5 кв м на підставі іпотечного договору від 06.03.2008 р.

Для здійснення реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» представник банку надав державному реєстратору наступні документи: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; кредитний договір від 06.03.2008 року № 1901/0308/71-022; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 19.11.2018 року № 1901/0308/71-022; іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3. ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 вищевказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 11 іпотечного договору від 06.03.2008 року визначено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений Основним зобов`язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також у інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним).

Пунктами 12, 12.2 іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодавця застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки, та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України"Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 51404742.

Таким чином, положеннями Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), яке фактично і було здійснено у результаті прийняття спірного у даній справі рішення.

Крім того, в апеляційній інстанції оглянуто рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01.08.2019 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь АТ "Альфа-Банк" 48359,29 доларів США заборгованості по кредитному договору № 1901/0308/71-022 від 06.03.2008 року. Дане рішення набрало законної сили, оскільки сторонами не оспорювалось.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, є її єдиним житлом, що, зокрема, підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

В даному конкретному випадку фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, не зважаючи на застереження в іпотечному договорі, відбувся без згоди власника майна, так як не було дотримано процедури застосування такого способу звернення стягнення на майно як перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є вірним, оскільки перехід права власності до банку на майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, відбувся всупереч положенням Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" без згоди власника такого майна і яке є єдиним житлом для позивачки та її сім`ї.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що спосіб реєстрації права власності на підставі погодженого добровільно сторонами іпотечного застереження в п. 12.3.1 проводиться в позасудовий спосіб, а тому, оскільки вказаний Закон передбачає примусове стягнення нерухомого житлового майна на підставі рішення суду, він не може бути застосований як підстава відмови у державній реєстрації права власності, оскільки дані висновки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 12 вересня 2018 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2018 року підлягає поновленню.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак