КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.

Сержанюка А.С.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі представника адвоката Шкурко Юрія Миколайовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ОСОБА_1 , від 03 квітня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року публічне акціонерного товариства«Укрсоцбанк» звернулося до суду з вказаним позовом. Просило усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Вимоги обґрунтовано тим, що 19 липня 2016 року внесено запис про реєстрацію права власності за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» наспірну квартиру. У зв`язку з цим відповідач хоча і звільнив приміщення, однак з реєстраційного обліку знятий не був і на вимоги про зняття з реєстрації не реагує.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в особі представника адвоката Шкурко Ю.М. з вказаним судовим рішенням не погодилося та 31 липня 2019 року подало апеляційну скаргу. Вважало що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач до суду апеляційної інстанції відзивуна апеляційну скаргу не надав, мав можливість реалізувати надані йому законом процесуальні права щодо спростування доводів апеляційної скарги, подання доказів у повному обсязі та, в силу вимог ст. 43, 44 ЦПК України, мав цікавитися станом розгляду справи та отримувати поштову кореспонденцію суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, попри це в судове засідання не з`явився, його неявка, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам не відповідає.

Рішення районного суду мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що вказана квартира належить саме йому.

Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 19 липня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить саме публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк".

Тому, викладений у рішенні суду першої інстанції висновок, на думку колегії суддів, обставинам справи не відповідає.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оцінивши наведені докази по справі щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення районного суду, на підставі п. 3). ч.1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 3) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі представника адвоката Шкурко Юрія Миколайовича задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києвавід 03 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко

А.С. Сержанюк