КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Комаревцева Л.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання бездіяльності незаконною, скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зобов`язання зняти арешт з усього майна та рахунків боржника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою.

У скарзі зазначала, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року задоволено позов банку про стягнення з неї заборгованості. На підставі рішення видано виконавчий лист про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 2 110 028 ,55 грн , судового збору в сумі 3 654 грн , а всього 2 111 682,55 грн .

Державним виконавцем Хільченко Р.В. 28 квітня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження .

В подальшому, 12 травня 2015 року постанову про стягнення виконавчого збору . Постановами державного виконавця від 14 вересня 2015 року накладено арешт на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження , накладено арешт на кошти боржника.

Постановою державного виконавця від 19 лютого 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна. Враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» ( № 606-Х1У) строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив 19 лютого 2019 року .

Станом на дату подання скарги виконавчі провадження у яких ОСОБА_1 є божником відсутні.

Заборгованість перед банком відсутня .

Про зняття арешту з майна ( коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа , яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно ( кошти) боржника , а у випадках передбачених законом , вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

ОСОБА_1 24 квітня 2019 року звернулась до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про зняття арештів, на що їй було відмовлено з посиланням на відсутність підстав для скасування арештів.

Про відмову у скасуванні арештів ОСОБА_1 дізналася 15 травня 2019 року.

ОСОБА_1 вважає бездіяльність державного виконавця незаконною, просила визнати бездіяльність щодо нескасування постанов про арешти майна та коштів незаконною і просила скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 вересня 2015 року , та постанову про арешт коштів боржника від 14 вересня 2015 року. Зобов`язати Дарницький РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві зняти арешти з усього майна та рахунків ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 47388831.

Ухвалою Дарницького районного суду Київської області від 11липня 2019 року у задоволено скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права,постановити нову ухвалу про задоволення її скарги

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 10 жовтня 2019 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Від інших осіб , які приймають участь у справі заяв і клопотань до апеляційного суду не надходило, а тому вважати причини їх неявки до суду поважними , відсутні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».)

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року задоволено позов банку про стягнення з неї заборгованості. На підставі рішення видано виконавчий лист про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 2 110 028,55 грн, судового збору в сумі 3 654 грн , а всього 2 111 682,55 грн .

Дарницьким районним судом м. Києва 23 березня 2015 року видано виконавчий лист по цивільній справі №753/11829/14 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Державним виконавцем Хільченко Р.В. 28 квітня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження .

В подальшому, 12 травня 2015 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Постановами державного виконавця від 14 вересня 2015 року накладено арешт на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження, накладено арешт на кошти боржника .

Постановою державного виконавця від 19 лютого 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна . Враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-Х1У) строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив 19 лютого 2019 року .

ОСОБА_1 24 квітня 2019 року звернулась до Дарницького районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження посилаючись на те, що 19 лютого 2016 року було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 15 травня 2019 року на звернення ОСОБА_1 від 24 квітня 2019 року надано відповідь на підставі перевірки відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень про те, що правові підстави для звільнення майна та коштів з-під арешту відсутні у зв`язку з тим, що станом на 15 травня 2019 року виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплачено та роз`яснено порядок звільнення майна чи коштів боржника з-під арешту, який передбачено ст. ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження».( а.с. 11-12) .

Під час виконання рішення суду для забезпечення реального виконання рішення суду 14 вересня 2015 року головним державним виконавцем Хільченко Р. В. винесена постанова про арешт майна боржника та заборони на його відчуження. Копії постанови направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома.( а.с.40-41) .

Згідно відповіді ДПС України за боржником наявні відкриті рахунки в банківских установах, а саме - КРД АТ «Райффайзен Банк Аваль», номер рахунку НОМЕР_1 та АТ ««Райффайзен Банк Аваль», номер рахунку НОМЕР_2 . Враховуючи вищевикладене, головним державним виконавцем 14 вересня 2015 року винесено постанову про арешт коштів боржника. Копії постанови направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома. Державним виконавцем 19 лютого 2016 року, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Оскільки правовідносини пов`язані з оскарженням постанов про арешт коштів та майна боржника прийнятих 14 вересня 2015 року, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції від 1999 року.

Згідно із ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із п.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції від 1999 року, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ст. 28 Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції від 1999 року, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим b Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно із ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції від 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.59 діючої редакції Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

У Законі України « Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з поданої скарги підставою звернення до суду є оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна та коштів скаржника ОСОБА_1 , накладених постановами старшого державного виконавця від 14 вересня 2015 року в рамках виконавчого провадження, у якому скаржник виступала боржником.

Згідно відповіді від 15 травня 2019 року Дарницького районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, наданої на звернення боржника від 24 квітня 2019 року, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплачено боржником та роз`яснено ОСОБА_1 порядок звільнення майна чи коштів боржника з-під арешту, який передбачено ст. ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.2,5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV в редакції від 1999 року) ,виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно із ч.6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV в редакції від 1999 року), у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

В суді апеляційної інстанції , представник Дарницького районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, не заперечувала обставини, що, відповідно до вимог закону, виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не було відкрито. Разом з тим зауважила ,що вказана постанова не виконана, боржником не оскаржена, а відтак відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження», підстави для скасування постанов про накладення арештів відсутні .

Відповідно до ч.3 ст. 40 діючої редакції Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки докази сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій боржником не надано, а підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, ухвала суду (в частині яка оскаржена) є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 17 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді