Справа № 463/1407/15-ц
Провадження № 2/463/28/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ЛКП «Управитель» Галань В.М.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Львівського комунального підприємства «Управитель» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про демонтаж самочинно встановленої бетонної підлоги з водяним підігрівом на дерев`яному перекритті в квартирі АДРЕСА_1 , солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 50 307 грн. та моральної шкоди в розмірі 40 500 грн., заподіяних внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивує тим, що є власником квартири АДРЕСА_2 . Вважає, що відповідач, яка є власником квартири НОМЕР_3 у вказаному будинку , здійснювала ремонт квартири із порушенням будівельних норм, що стало причиною затоплення квартири позивача. Їй заподіяно значні матеріальні збитки, які просить стягнути з відповідача, яка в позасудовому порядку вирішити спір не бажає. Окрім цього, вина у спричиненні шкоди лежить і на відповідачі ЛКП «503», оскільки такі хоч і не мають права без дозволу власника потрапляти в квартиру, проте зобов`язані проводити перевірку інженерного обладнання і мали виявити причини протікання. Звернення до відповідача ЛКП «503» також результатів не принесли. Оскільки факт заподіяння шкоди відповідачами, підтверджений належними та допустимими доказами, просить стягнути з них матеріальну шкоду. Окрім цього, позивач понесла моральні страждання у зв`язку із чим просить стягнути з відповідачів моральну шкоду.

Справа поступила в провадження судді Личаківського районного суду м. Львова Нора Н.В. 23.03.2015 року. Ухвалою від 28.04.2015 року у справі відкрито провадження.

Ухвалою від 17 червня 2015 рокуза клопотанням позивача у справі призначено будівельно-технічну експертизу.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Нора Н.В., справу було передано для повторного автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст.11-1 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 02.07.2015 року було визначено суддю Гирича С.В. для розгляду вказаної справи. Ухвалою від 12.10.2015 року справу прийнято до свого провадження, відновлено провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 28 грудня 2015 року за клопотанням позивача у справі призначено повторну будівельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 25 квітня 2016 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 25 травня 2016 року частково задоволено заяву позивача, в забезпечення позовних вимог і до виконання рішення суду накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_3 та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 8 листопада 2016 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 12 грудня 2016 року відстрочено сплату судових витрат - вартості судової будівельно-технічної експертизи до постановлення рішення суду. Ухвалою суду від 12 грудня 2016 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02 червня 2017 року провадження у справі відновлено.

24 жовтня 2017 року позивач збільшила позовні вимоги та залучила співвідповідачем ЛКП «№503», щодо якого ухвалою суду від 10 листопада 2017 року відстрочено сплату судового збору до постановлення рішення суду.

Ухвалою суду від 7 грудня 2017 року за клопотання позивача та її представника призначено по справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено іншим експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 31липня 2019 року провадження у справі відновлено. У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Провнесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд завершував розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017.

Ухвалою судового засідання від 19.09.2019 року замінено назву відповідача ЛКП «№503» на ЛКП «Управитель» у зв`язку із зміною назви підприємства його власником.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечила частково, визнала, що дійсно квартиру позивача було залито водою під час здійснення ремонту її квартири у лютому 2015 року, коли із системи опалення стався витік води. Про це її повідомили майстри, які робили ремонт. Вона згідна була відшкодувати шкоду позивачу, але вони не дійшли згоди відносно розміру шкоди. Щодо влаштування бетонного перекриття у її квартирі пояснила, що майстри, які його робили, запевнили, що воно влаштовано технічно правильно, дозволу на його влаштування не потрібно було. Пояснила, що не згідна з тим, що провисання стелі у квартирі позивачки сталося внаслідок залиття та влаштування бетонного перекриття. Ствердила, що зі слів сусідів їй було відомо, що квартиру позивачки заливали попередні мешканці, які мешкали у її квартирі. Тому згідна частково відшкодувати шкоду, але не в такому розмірі як просить позивач і як визначено висновком експертизи.

Представник відповідача ЛКП «Управитель» проти позову також заперечив, вважає вимоги позивача безпідставними, жодної вини ЛКП у заподіянні шкоди майну позивачки не має і позивач таких доказів не надала. Також безпідставними є вимоги до цього відповідача про демонтаж самочинно влаштованого бетонного перекриття відповідачем ОСОБА_3 , оскільки саме власник квартири несе відповідальність за дотримання законодавства при переобладнанні квартири.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 є власником та проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Також, як вбачається із витягу про реєстрацію права власності (а.с.95 том 2), відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2007 року.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Факт спричинення майнової шкоди позивачу як власнику квартири АДРЕСА_2 , зокрема, виникнення слідів залиття, стверджується даними акту, складеного комісією ЛКП «503» (а.с.34), довідкою МП «Стихія» (а.с.27 т.1). При цьому відповідач ОСОБА_3 визнала, що з її квартири дійсно у лютому 2015 року було залито квартиру позивача, так як стався витік води із системи опалення.

З висновку експертизи №4516 від 27 червня 2019 року (а.с. 54-65 том 2) вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_2 відповідно наданих на дослідження матеріалів справи, міг бути витік води із системи індивідуального опалення в квартирі НОМЕР_3 , що розташована поверхом вище. За результатами проведеного дослідження причиною також могло бути просочування води з цементного розчину при влаштуванні підлоги в квартирі НОМЕР_3 .

Відповідачем ОСОБА_3 суду не надано доказів для спростування висновків щодо причин залиття квартири позивача, і ці обставини нею фактично визнаються.

А тому суд вважає, що є доведеним, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідача ОСОБА_3 як власника квартири.

Згідно п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 8.10.1992 № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами, або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Положеннями ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Окрім цього, положеннями ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому суд вважає, що відповідальність за заподіяння шкоди майну позивачки лежить саме на відповідачу ОСОБА_3 як власнику квартири, з якою стався витік води.

Щодо доводів позивача про наявність підстав для стягнення матеріальних збитків в солідарному порядку, суд вважає, що такі вимоги належним чином не мотивовані та не базуються на нормах права.

Таким чином, в частині солідарної відповідальності ЛКП «503», суд вважає, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача і в цій частині вимоги до ЛКП заявлено безпідставно.

При визначенні розміру заподіяної позивачу майнової шкоди суд виходить із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4516 від 27 червня 2019 року (а.с.54-65 том 2),з якої вбачається, що розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири станом час проведення дослідження становить 25 992 грн.

Оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що висновки будівельно-технічної експертизи №6232 від 29 травня 2017 року та висновок №2554 від 4 вересня 2015 року містить ряд неточностей, які не були усунуті шляхом допиту експерта і вони мають істотне значення для визначення розміру шкоди, тому ці висновки суд до уваги не приймає.

Отже, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення частково, а розмір заподіяної шкоди, внаслідок залиття квартири, слід визначити з врахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи №4516 від 27 червня 2019 року.

Окрім того, з висновку експертизи №4516 від 27 червня 2019 року (а.с. 54-65 том 2) вбачається, що провисання стелі в квартирі АДРЕСА_2 могло спричинити влаштування на дерев`яне перекриття в приміщеннях квартири НОМЕР_3 , що вище поверхом, цементної стяжки, керамзитного утеплювача та керамічної плитки на клею.

В судовому засіданні експерт висновок підтримав, пояснив, що використанні матеріали для таких робіт, в тому числі арматурна сітка, плитка, клей, який використовувався на її укладення, цементна стяжка є додатковим навантаженням на дерев`яне міжповерхове перекриття, при його влаштуванні не дотримані будівельні норми, оскільки не влаштовувалося підсилення стелі металевими балками. При цьому просить врахувати, що провисання сталося не у всіх приміщеннях, а лише у тих, де влаштовано цементну стяжку, що додатково підтверджує, що саме це є причиною провисання стелі позивача.

Як вбачається із листа Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.10.2015 року (а.с.94 т.2) дозволу на реконструкцію перекриття та облаштування водяного контуру опалення у квартирі АДРЕСА_1 власник квартири не отримувала. Такі роботи виконані самочинно.

Таким чином, оскільки діями відповідача порушені права позивача, та внаслідок таких утворилось провисання стелі в квартирі АДРЕСА_2 , суд вважає підставними вимоги позивача про усунення таких порушень, шляхом демонтування відповідачем ОСОБА_3 самочинно встановленої бетонної підлоги на дерев`яному перекритті в квартирі АДРЕСА_1 .

Вимоги до відповідача ЛКП 503 про демонтаж самочинно встановленої бетонної підлоги на дерев`яному перекритті в квартирі АДРЕСА_1 до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що таке влаштоване комунальним підприємством чи за його участі. Окрім того, відповідно до положень ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Окрім того, ч.2 ст.383 ЦПК України визначено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_3 вимог цих положень не дотрималася, тому саме вона має бути відповідачем у цій частині позовних вимог, а не ЛКП «Управитель». Тому вимоги до відповідача ЛКП «№503», яке змінило назву на ЛКП «Управитель» заявлено безпідставно.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить із того, що позов задоволено частково та в частині одного відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнутисудовівитрати в розмірі 2539,2 грн., який складається із судового збору в розмірі судового збору - 243,6 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову - 275,6 грн., здійснення оголошення в пресі - 100 грн., та вартості проведення експертизи в розмірі 1920 грн.

З врахуванням відстрочення сплати судових витрат, судові витрати в частині вартості проведення експертизи, призначеної ухвалою від 7 грудня 2017 року - 8580 грн. слід покласти на відповідача, яку слід сплатити на користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Також, з врахуванням відстрочення сплати судового збору, на відповідача слід покласти частину судового збору в розмірі 640 грн.

Крім цього, суд вважає, що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд вважає, що пошкодження майна позивача, безперечно призвело до порушення звичного способу життя позивача, для організації якого позивач була змушена докладати додаткові зусилля, а також затрачати час для відновлення попереднього стану.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що із ОСОБА_3 слід стягнути в якості відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., оскільки такий розмір є розумною справедливою компенсацією душевних страждань позивача, спричинених внаслідок пошкодження її майна. А тому позовні вимоги слід задоволити частково.

Також, з врахуванням часткового задоволення позову, слід також скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року, якою накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати самочинно встановлену бетонну підлогу на дерев`яному перекритті в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 25 992 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2539,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз вартість проведення експертизи в розмірі 8 580 грн.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року, якою накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 (витяг про реєстрацію права власності від 01.08.1994 року №26529), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: Львівського комунального підприємства «Управитель», місцезнаходження: м. Львів, вул.Ак.Богомольця, 2; ідентифікаційний код юридичної особи 20827016).

Дата складення повного тексту рішення - 7 жовтня 2019 року.

Суддя: Гирич С. В.