Провадження № 22-ц/801/2052/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В.В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуСправа № 127/16344/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/16344/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, Служби у справах дітей та сім`ї Макарівської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дітей з батьком

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Волкова Анатолія Володимировича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2019 року в частині забезпечення позову, постановлену у складі судді Дернової В.В.,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання неповнолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 .

До початку підготовчого судового засідання ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2018 року № 1070 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заяву мотивував тим, що позовні вимоги стосуються прав та інтересів дітей, заходи забезпечення позову співрозмірні заявленим вимогам, таким засобом вживаються заходи щодо захисту порушених прав позивача, недопущення їх порушення в подальшому і можливість виконання рішення в інтересах дітей. Спірним розпорядженням визначено місце проживання дітей без фактичного їх місця проживання, що порушує принцип пріоритетності прав дитини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2019 року у підготовчому судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків. Постановлено викликати у судове засідання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

Зупинено виконання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2018 року № 1070 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до вирішення спору.

Залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Макарівської районної державної адміністрації Київської області (орган опіки та піклування).

Підготовче провадження відкладено на 16 год. 30 хв. 25 вересня 2019 року.

Зупиняючи виконання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2018 року № 1070, суд першої інстанції застосував аналогію закону і керувався положеннями ч. 3 ст. 159 СК України. Ухвала суду в цій частині мотивована тим, що з посиланням на вказане розпорядження Службою у справах дітей Вінницької міської ради було надано суду висновок від 03.07.2019 про недоцільність надання висновку щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання дітей з батьком, що унеможливлює розгляд цієї справи по суті відповідно до приписів ст. 19 СК України.

В апеляційній скарзі, поданій адвокатом відповідача Волковим А.В., ОСОБА_2 просить ухвалу суду в частині зупинення виконання розпорядження органу опіки і піклування скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не врахував предмет та підстави позову, які не пов`язані із скасуванням даного розпорядження чи визнанням його недійсним, а також не врахував доводи відповідача про те, що в межах розгляду іншої справи №370/408/19 за позовом ОСОБА_1 до Макарівської райдержадміністрації про визнання недійсним зазначеного розпорядження, Київський апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного розпорядження.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник Волков А.В. вимоги апеляційної скарги підтримали, в межах доводів, зазначених в ній, просили скаргу задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомив.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду першої інстанції в частині зупинення виконання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2018 року № 1070 не відповідає.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з батьком відповідно до положень ст. 161 СК України.

Згідно з ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Розпорядженням Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26 грудня 2018 року №1070 визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , у порядку встановленому статтями 149-153 ЦПК України звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії вищевказаного розпорядження.

За змістом частин першої-другої статті 149 СК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9 забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ЦПК і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 159 СК України, якою врегульовано вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, визначено, що за заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Суд першої інстанції застосувавши ч. 3 ст. 159 СК України за аналогією закону до правовідносин, які врегульовані статтею 161 СК України, не з`ясував належним чином підстав, з яких була подана заява ОСОБА_1 і не врахував, що позивач заяву в порядку, передбаченому ч.3 ст. 159 СК України не подавав.

Водночас законом не передбачено вирішення відповідно до ч.3 ст. 159 СК України питання про зупинення виконання рішення органу опіки і піклування за ініціативою суду.

Суд першої інстанції зобов`язаний розглянути заяву про забезпечення позову в межах заявлених нею вимог і постановити ухвалу, відповідно до норм процесуального законодавства, які регулюють порядок вирішення даного питання.

Проте, розглянувши заяву позивача, подану в порядку статей 149-153 ЦПК України, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам до змісту ухвали за результатами розгляду заяви про забезпечення позову.

Нормами чинного законодавства не передбачено таку підставу для забезпечення позову, як неможливість подальшого розгляду справи у зв`язку з наданням органом опіки і піклування висновку про недоцільність надання свого висновку через наявність рішення іншого органу опіки і піклування.

Відповідно до пунктів третього-четвертого частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Подана ОСОБА_1 заява містить посилання на загальні норми процесуального закону щодо забезпечення позову, а її обґрунтування зводиться до непогодження із розпорядженням органу опіки і піклування, яке не є предметом даного спору і оскаржується позивачем в порядку іншого цивільного судочинства.

Водночас, позивачем не наведено жодного обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження органу Макарівської районної державної адміністрації від 26.12.2018 №1070; наявність зв`язку між цим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а саме чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заявником не наведено жодних обґрунтувань та не підтверджено належними та допустимими доказами можливого ускладнення виконання рішення чи неможливість ефективного захисту або поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся, через невжиття заходів забезпечення позову у обраний ним спосіб.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2018 року № 1070 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» не підлягає до задоволення.

Цих доводів позивача суд першої інстанції не перевірив, не надав їм належної правової оцінки та зупинив виконання розпорядження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, ухвала суду в цій частині відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Волкова Анатолія Володимировича задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2019 року в частині зупинення виконання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2018 року № 1070 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до вирішення спору - скасувати, постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2018 року № 1070 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська