Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 486/2181/15-ц

провадження № 61-25356св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

СердюкаВ. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Прокопенка Валерія Олександровича на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року в складі судді Франчук О. Д. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року в складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором, зобов'язання здійснити перерахунок здійснених платежів та скасування всіх штрафних санкцій, нарахованих за період користування кредитом, які виникли через неправомірні дії щодо підвищення процентної ставки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 18 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений кредитний договір № NKUCGA, за яким відповідач надав йому кредит у сумі 25 000,00 доларів США, що на день укладення договору та видачі коштів еквівалентно 126 250,00 грн, строком до 18 лютого 2018 року, зі сплатою 12 % річних. Частково він повернув кредитні кошти.

Під час розгляду іншої справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення кредитної заборгованості, йому стало відомо про те, що відповідач в односторонньому порядку, без повідомлення його про це та без підписання відповідних додаткових угод із 23 жовтня 2008 року збільшив процентну ставку з 12 % до 15,12 % річних. Згоди на підвищення відсоткової ставки він не надавав.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № NKUCGA з 12 % до 15,12 % та зобов'язати здійснити перерахунок здійснених платежів, зарахувавши їх на погашення тіла кредиту, та скасувати всі штрафні санкції, нараховані за період користування кредитом, які виникли через неправомірні дії щодо підвищення процентної ставки.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких доказів того, що відсоткова ставка за кредитним договором була збільшена саме 23 жовтня 2008 року позивачем суду надано не було.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування висновку суду про відмову в позові.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування висновку про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що законом, який діяв на час укладення договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку, якщо це було передбачено умовами самого договору (статті 651 ЦК України). Умовами кредитного договору, укладеного сторонами, передбачено право банку змінювати в односторонньому порядку відсоткову ставку, що не суперечило вимогам законодавства, яке діяло на той час.

Крім того, після збільшення відсоткової ставки щомісячні платежі за кредитом вносилися позичальником у більшому розмірі (412,25 доларів США) порівняно з тими, які він сплачував до збільшення відсоткової ставки (368,18 доларів США).

В подальшому свою згоду на збільшену відсоткову позивач підтвердив шляхом підписання 01 жовтня 2014 року додаткової угоди № 1 до кредитного договору, якою було зменшено суму заборгованості, що виникла з дати надання ОСОБА_3 кредиту на 1 193,50 доларів США, та викладено пункт 8.1 договору в новій редакції із зазначенням відсоткової ставки у новому розмірі 1,26 % (15,12% річних). Зазначена угода разом з додатком була підписана позивачем та отримана ним особисто.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу нарішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що він не отримував письмове повідомлення про зміну процентної ставки, як це передбачено пунктом 2.3.1 кредитного договору, а надане банком на підтвердження направлення йому повідомлення про збільшення відсоткової ставки, не є належним доказом у справі, оскільки з нього не вбачається, який саме лист був направлений на його адресу. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу боржника такого листа, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

За вимогами підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду колегією у складі п'яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За положеннями частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення суду апеляційної інстанції, - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 18 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № NKUCGA00000010, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 25 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також 3 040,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту, 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 8.2. договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № NKUCGA станом на 09 червня 2015 року, наданим позивачем до апеляційної скарги, починаючи з 23 жовтня 2008 року розмір заборгованості вираховувався банком, виходячи з процентної ставки 15,12%, що свідчить про збільшення банком такої ставки саме з 23 жовтня 2008 року.

Відповідно до реєстру поштових відправлень від 27 жовтня 2008 року № 94 позивачу був направлений лист від 03 жовтня 2008 року, в якому повідомлялося про підвищення відсоткової ставки з 28 жовтня 2008 року. Направленню листа передували управлінські рішення банку про необхідність підвищення процентної ставки, зокрема видання банком наказів від 23 вересня та 03 жовтня 2008 року.

01 жовтня 2014 року між сторонами у справі укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № NKUCGA від 18 лютого 2008 року, відповідно до якої зменшено суму заборгованості, що виникла з дати надання ОСОБА_3 кредиту на 1 193,50 доларів США. Угодою вирішено викласти пункт 8.1 кредитного договору в новій редакції, якою змінено відсотки за користування кредитом до 1,26 % на місяць ( 15,12% річних). Зазначена угода разом з додатком була підписана позивачем та отримана ним особисто.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15.

При цьому належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином; неправомірною є зміна процентної ставки навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: а) якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини другу, третю статті 205, частину другу статті 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, з огляду на те, що рішення про збільшення процентної ставки за кредитом прийнято банком до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» та позичальника було повідомлено про зміну умов договору у передбаченому кредитним договором порядку (шляхом відправлення на його адресу письмового повідомлення).

Доводи касаційної скарги про недотримання банком порядку повідомлення позичальника про збільшення розміру відсоткової ставки не заслуговують на увагу. Умовами кредитного договору (пункт 2.3.1) передбачено, що банк тільки надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки, а отримання згоди позичальника на зміну відсоткової ставки не передбачено умовами кредитного договору, як і підписання додаткової угоди про це.

При цьому позивачем не спростована інформація про направлення йому письмового повідомлення, відомості про яке міститься в поштовому реєстрі, на якому стоїть підпис працівника пошти, що отримав листи для подальшого відправлення їх адресатам, та штамп пошти про їх отримання.

Також свою згоду з новою відсотковою ставкою позивач підтвердив шляхом підписання 01 жовтня 2014 року додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 18 лютого 2008 року NKUCGA, якою було зменшено суму заборгованості, що виникла з дати надання ОСОБА_3 кредиту на 1 193,50 доларів США, та викладено пункт 8.1 договору в новій редакції із зазначенням відсоткової ставки у новому розмірі 1,26 % (15,12% річних). Зазначена угода разом з додатком була підписана позивачем та отримана ним особисто.

Крім того, після збільшення відсоткової ставки щомісячні платежі по кредиту вносилися позичальником у більшому розмірі (412,25 доларів США) порівняно з тими, які він сплачував до збільшення відсоткової ставки (368,18 доларів США), що свідчить про прийняття ним пропозиції банку, а правочин про збільшення відсоткової ставки є вчиненим відповідно до положень статті 205, частини другої статті 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника), так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів,що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій- без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І.В. Литвиненко

В.В. Сердюк

І.М. Фаловська