Справа № 274/6379/18 Провадження № 2/0274/1044/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.19 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретарів судового засідання Жмурко В.І., Білань О.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , представником якої є ОСОБА_3 ,
доОСОБА_4 , представником якої є ОСОБА_5 ,
за участюВиконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, представником якого є ОСОБА_6 ,
пропозбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просила позбавити батьківських прав щодо неї ОСОБА_4 .

У січні 2019 р. ОСОБА_1 подала заяву від 23.01.2019 р. про уточнення позовних вимог, у якій просила також стягувати з ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 1 013,59 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення нею повноліття, на її особистий рахунок в відділенні Державного ощадного банку України (а. с. 30 - 32).

Ухвалою від 07.02.2019 р. заяву від 23.01.2019 р. про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду (а. с. 39).

Ухвалою від 20.03.2019 р. задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено над нею піклування, призначено її піклувальником ОСОБА_2 та залучено останню до участі у справі як законного представника ОСОБА_1 (а. с. 56).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з раннього дитинства ОСОБА_1 проживала з бабою - ОСОБА_7 , та тіткою - ОСОБА_2 , які її виховували, свою біологічну матір - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 практично не знала, матір її не виховувала, ОСОБА_1 до 2011 р. не спілкувалась з матір`ю, остання свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги.

ОСОБА_4 проти позову частково заперечила та просила відмовити у його задоволенні в частині вимоги про позбавлення її батьківських прав, проти стягнення з неї аліментів не заперечила.

Заперечення проти частини позову обґрунтовані тим, що дійсно певний час ОСОБА_4 не виконувала належним чином батьківських обов`язків по відношенню до дочки - ОСОБА_1 , але потім, коли вона намагалась виправити ситуацію, дитина не хотіла з нею спілкуватись та приймати утримання, на даний час вона намагається налагодити стосунки з дочкою, але остання цього не бажає.

Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області надав висновок від 27.02.2019 р. № 02-16/306 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_1 (далі - Висновок від 27.02.2019 р. № 02-16/306), у якому зазначено, що орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_1 (а. с. 47 - 49).

Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 є матір`ю дитини - дочки ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22.05.2012 р. (а. с. 9).

Відомості про батька ОСОБА_1 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом від 20.11.2018 р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 21).

Зі змісту позовної заяви, пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , витягів з протоколу № 21 від 14.11.2012 р. та від 21.08.2013 р., зсідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, довідки від 14.03.2014 р. Дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 5 "Вербиченька" випливає, що дитина ОСОБА_1 приблизно з одного року майже постійно проживала з ОСОБА_7 , остання з членами своєї родини, зокрема, ОСОБА_2 , займалась її вихованням та навчанням, при цьому ОСОБА_4 періодично забирала дитину на нетривалі періоди часу, але потім повертала ОСОБА_7 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 дуже складні відносини (а. с. 13, 14, 20).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2015 р. у справі №274/926/14-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відібрання дитини, відібрано малолітню дитину ОСОБА_1 від баби - ОСОБА_7 та передано її матері - ОСОБА_4 (а. с. 11 - 12).

Зазначеним рішенням встановлено, що, зокрема, з жовтня 2011 р. ОСОБА_1 проживає за місцем проживання ОСОБА_7 , яка є її бабою та матір`ю ОСОБА_4 Між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 склались неприязні відносини з приводу виховання дитини та визначення її місця проживання, у зв`язку з чим ОСОБА_7 чинить перешкоди щодо реалізації ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків відносно виховання дитини, оскільки вважає, що ОСОБА_4 внаслідок свідомого нехтування своїми обов`язками не спроможна забезпечити дитині належне виховання та піклування.

Також цим рішенням встановлено, що ОСОБА_4 інших дітей не має, має добрий стан здоров`я, у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра на обліках не перебуває, проживає у власному будинку, де зареєстрована вона та її дочка - ОСОБА_1 . Згідно характеристики ОСОБА_4 за місцем проживання у вживанні алкогольних та наркотичних речовин помічена не була, громадський порядок не порушувала, скарг на її поведінку від сусідів не надходило. ОСОБА_4 працює, має самостійний постійних дохід, за місцем роботи характеризується позитивно.

ОСОБА_4 неодноразово, а саме - 07.06.2013 р., 17.06.2015 р. та 19.06.2017 р., надавала дозвіл на право виїзду дочки - ОСОБА_1 , за межі м. Бердичева з бабою - ОСОБА_7 , або тіткою - ОСОБА_9 , що підтверджується листом від 18.03.2019 р. приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Юрчук Н.І. (а. с. 52).

Свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що вона з 2006 р. по теперішній час є дільничним лікарем дитини - ОСОБА_1 Останніх два роки вона є сімейним лікарем у родини дівчинки. З сім`єю склалися дружні стосунки з 2011 р., ОСОБА_1 сприймає як рідну дитину. Її часто викликали за адресою місця проживання дитини - АДРЕСА_1 , тому що дівчинка дуже часто хворіла. Вихованням і лікуванням дитини займалася бабуся - ОСОБА_7 , та тітка - ОСОБА_2 Дитина неодноразово приходила до неї на прийом з тіткою та з бабусею. Коли вона приходила за викликом до дівчинки у якості дільничного лікаря, то вдома з дитиною завжди була бабуся. Маму ОСОБА_1 вона бачила лише два рази на похоронах, а в лікарню мама приходила лише один раз, щоб взяти довідку, однак мама ніколи не цікавилася, яке лікування призначали дитині та який у неї діагноз. Також вона як лікар двічі на рік приходила у школу № 11, де навчається ОСОБА_1 , на огляд до дітей, однак жодного разу мами дівчинки в школі не бачила. Коли ОСОБА_1 була молодшою, у четвертому - п`ятому класі, вона часто плакала і запитувала у неї, чому всі діти живуть з мамами, а вона живе з бабусею і тіткою, коли приходила на прийом, казала, що мама нею не цікавиться.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що вона працювала з ОСОБА_4 в їдальні приблизно з 2000 по 2010 рр. Коли народилася ОСОБА_1 , остання приблизно сім місяців була з ОСОБА_4 , а потім ОСОБА_4 віддала її бабусі - ОСОБА_7 , пояснюючи це тим, що дитина заважала їй працювати, про що сама казала їй. ОСОБА_1 постійно жила у бабусі. Лише коли дитина пішла в школу, вона приблизно рік прожила у мами, при цьому вона постійно віддавала її бабусі. Коли ОСОБА_1 було три чи чотири роки, ОСОБА_4 попросила, щоб вона підкинула дитино до її рідної сестри в їдальню і втекла. Був випадок, коли на роботу приїжджали бабуся та дідусь дівчинки і ОСОБА_4 віддала їм дитину, хоча вони сказали, що хворіють. Коли ОСОБА_1 було приблизно три роки, вночі, у 3-4 години ОСОБА_4 , приводила на роботу дитину з невідомих їй причин. ОСОБА_4 ніколи не намагалася забрати дитину до себе.

Свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що вона була класним керівником ОСОБА_1 з п`ятого по дев`ятий клас. В період навчання у той час дитина проживала разом з бабусею. У той період ОСОБА_4 приходила у школу, попередньо попереджаючи її про зустріч, або просто приходила. Були випадки, коли ОСОБА_4 приходила, хотіла поспілкуватися з дитиною, взнати деякі момент, була присутня на батьківських зборах у міру можливостей. Приймали участь у навчанні і вихованні дитини і бабуся, і тітка дитини. Коли виникала необхідність поспілкуватися з батьками, вона дзвонила до ОСОБА_4 , якщо потрібно було щось запитати або запросити на свято. Зі слів ОСОБА_4 , остання не могла зайти до ОСОБА_7 , не могла додзвонитися до дочки і не мала доступу до дому, в якому проживала дитина, казала, що їй не давали можливості спілкуватися з дитиною. Однак, коли вона запитувала про це у ОСОБА_1 , її тітки чи бабусі, ті стверджували, що вони "у доступі" і з ними можна спілкуватись. Взаємовідносини ОСОБА_4 з дочкою бажали кращого, вони відбивали негативний слід на життя дитини. Не було рівня гармонії, який мав бути. Були моменти, коли внутрішній стан ОСОБА_1 був дисбалансований. Коли суд виніс рішення про відібрання дитини, ОСОБА_4 приходила до неї і запитувала про її думку щодо того, як їй краще вчинити, на що вона сказала, що їй слід вчинити так, щоб не травмувати дитину. Вона також говорила про це з дитиною, з її бабусею та тіткою, була співпраця. Вона порадила ОСОБА_4 , що б не травмувати дитину, щоб остання сама вирішила, де проживати. Радила залишити ОСОБА_1 там, де їй буде комфортно. Коли ОСОБА_4 приходила до школи, дитина відчувала дискомфорт, казала, що їй неприємна ця ситуація. Діти дискомфортно сприймають прихід батьків до школи. Коли вона взяла під керівництво клас, у якому навчалася ОСОБА_1 , у п`ятому класі, відбулося знайомство з мамою, вона вже знала, що у родині є конфлікт. Під час першого знайомства ОСОБА_4 розповіла їй про ситуацію, яка склалася в сім`ї, та сказала, що хоче зустрічатися не лише з нею, як з класним керівником, а й з іншими людьми, які безпосередньо впливають на навчання дочки. І для того, щоб задокументувати факт того, що вона відвідує школу та спілкується з вчителями, ОСОБА_4 попросила розписуватися у зошиті, який вона принесла з собою. Потім вона сказала ОСОБА_4 , що та може і без підпису в зошиті приходити в школу та спілкуватися з вчителями, факт її перебування на батьківських зборах і так документується у протоколах. Вона спочатку ставила свої підписи у зошиті ОСОБА_1 , коли та просила про це, а пізніше вже рідше це робила, через те, що поспішала та пояснювала, що це формальність. Траплялися випадки, коли на батьківських зборах були присутні ОСОБА_9 або ОСОБА_7 , та ОСОБА_4 , вони були незалежні один від одного, при цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не перешкоджали спілкуванню ОСОБА_4 з дитиною, кожен з них мав можливість вільно спілкуватися з дитиною. Їй невідомі випадки, щоб бабуся та тітка у школі створювали перешкоди для спілкування матері з дочкою. У ОСОБА_4 була можливість зустрічатися з ОСОБА_1 після уроків та проводити час разом, з боку родичів дитини перешкод цьому не чинилося. В школу дитину приводила бабуся, іноді бабуся спостерігала за тим, як займається дитина на уроках. Кошти на потреби школи здавали і бабуся, і тітка, і мама. Вона бачила, як кілька разів дитина була засмучена після зустрічі з мамою, вона розмовляла про це з ОСОБА_1 і потім узгоджувала графік візитів ОСОБА_4 до школи. ОСОБА_4 зверталась до неї з питання налагодження стосунків з дочкою та робила все, що б вирішити це питання. Усі були зацікавлені вирішити це питання. ОСОБА_1 у період навчання проживала за місцем проживання бабусі - ОСОБА_7 ОСОБА_4 казала, що не може там перебувати з дочкою, бо їй не надають такої можливості.

Свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що була вона класним керівником ОСОБА_1 з другого по четвертий класи. В другий клас ОСОБА_1 привели бабуся та дідусь, пояснили, що мама працює в іншому кінці міста допізна. П`ять років тому до неї звернулася ОСОБА_4 з проханням захистити її від мами - ОСОБА_7 , яка нібито хоче забрати у неї дитину та позбавити її батьківських прав, а також підтвердити той факт, що з`являлася з візитами до школи. Вона розписувалася у зошиті, в якому зафіксовані візити ОСОБА_4 до школи, який доданий до матеріалів справи. Протягом часу навчання ОСОБА_1 у другому - четвертому класах ОСОБА_4 приходила до школи дуже рідко, один-два рази на рік, на батьківські збори. На батьківських зборах була присутня не лише мама ОСОБА_1 , а й дідусь, бабуся, тітка. У зошиті відвідування вона ставила свої підписи на прохання ОСОБА_4 , остання повідомила їй, що вона ініціює свої візити до школи для того, щоб її не позбавили батьківських прав, казала, що мама не хоче їй віддавати дитину, цим самим вводила її в оману, адже коли вона поговорила з ОСОБА_7 26.07.2019 р., та сказала, що ніколи не хотіла позбавляти ОСОБА_4 батьківських прав, навпаки хоче, щоб стосунки дочки з мамою налагодилися. Тобто ОСОБА_4 неправдою добилася її підписів у зошиті відвідувань, нібито вона часто приходила до школи, однак потреби в цих візитах не було. Візити ОСОБА_4 відбувалися після другої, вона приходила формально отримати підписи лише тоді, коли діти були вже вдома, тому, коли ОСОБА_1 побачила цей зошит, то була здивована і запитувала, чи дійсно мама так часто приходила до школи. Коли ОСОБА_4 приходила, вона нічого дитині не приносила, дитина засмучувалася, тікала від мами. Коли у четвертому класі у ОСОБА_1 були проблеми з математикою, до школи приходила її хрещена. Коли у ОСОБА_1 були спортивні досягнення, її вітала вся школа, а мами в цей час не було. Коли потрібно було покращити оцінки, приходила до школи бабуся, у цьому році на останній дзвоник приходила бабуся, хрещені, мами не було. Після закінчення початкових класів мами на святкуванні теж не було. ОСОБА_4 не бачить своїх недоліків, обов`язки по навчанню та вихованню дочки ОСОБА_4 перекладала на всіх оточуючих, вона жила своїм життям. Перешкод у спілкуванні з дитиною їй ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що він працює директором школи, у якій навчається ОСОБА_1 , протягом останніх шести років. За цей час він неодноразово бачив, як мати ОСОБА_1 , - ОСОБА_4 , з 2013 р. по 2-3 рази на рік приходила до школи. Двічі у 2017 - 2018 рр. ОСОБА_4 зверталася до нього як до керівника закладу з приводу налагодження стосунків з дитиною, на що він порекомендував їй більш тісніше спілкувати з класним керівником та шкільним психологом. Зі слів класного керівника він знає, що ОСОБА_4 відвідувала батьківські збори, він бачив, як вона приходила до та під час уроків, та мала бесіди з дочкою. Йому відомо, що дитина не проживає з матір`ю, а проживає разом з бабусею, між матір`ю та дитиною немає нормального спілкування, вони зустрічаються лише на території школи. Він не мав бесід з ОСОБА_1 щодо її відносин з мамою, бабусею та тіткою. До нього неодноразово зверталася ОСОБА_4 з заявами про переведення дитини до іншого закладу освіти. Він не міг не задовольнити це прохання, так як підстав для відмови не було. Після закінчення четвертого класу підписав документи на переведення ОСОБА_1 до іншого навчального закладу. Він передав документи матері дитини, юридично дитина з 01.09 п`ятого класу перебувала уже в іншому закладі освіти, але фактично продовжувала відвідувати школу, де він є директором, оскільки до нього звернулася ОСОБА_2 і пояснила, що питання про повернення ОСОБА_1 вирішується і попросила, щоб дитина відвідувала заклад. Він погодився на це для того, щоб не травмувати дитину. Через тиждень-два документи вже були в школі. За дочкою ОСОБА_4 не приходила.

У Висновку від 27.02.2019 р. № 02-16/306 вказано, що, зокрема, враховуючи, що дитина - ОСОБА_1 , з 2011 р. проживає з бабою - ОСОБА_7 , яка займається її вихованням та утриманням, протягом тривалого часу матері - ОСОБА_17 , не вдалося налагодити стосунки з дочкою, постійні зустрічі працівників служби у справах дітей з дитиною, матір`ю та бабою не дали результатів, рішення суду про відібрання дочки від ОСОБА_7 ОСОБА_4 не виконала, взаєморозуміння між матір`ю та дочкою відсутнє, взявши до уваги думку дитини, яка наполягає на позбавленні матері батьківських прав, Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо дочки - ОСОБА_1 (а. с. 47 - 49).

Суд, оцінивши наведене вище, приходить до таких висновків.

ОСОБА_4 , коли її дочці - ОСОБА_1 , виповнилось близько восьми - десяти місяців, перестала належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, з цього моменту її участь у житті дитини носила мінливий, нерегулярний характер, дитина з нею практично не проживала та не спілкувалась.

З того часу дитина майже постійно проживала з бабою - ОСОБА_7 , остання з членами своєї родини, зокрема, з ОСОБА_9 , яка є тіткою дитини, займались вихованням дитини, опікувались про здоров`я, навчання дитини, створювали умови для її розвитку.

За таких обставин дитина, ОСОБА_1 , віддалилась від матері - ОСОБА_4 , та зблизилась з бабою - ОСОБА_7 , та тіткою - ОСОБА_9 .

Разом з тим, приблизно з 2011 р. ОСОБА_4 регулярно намагалася налагодити стосунки з дочкою з метою подальшого піклування і виховання, але це їй не вдалося.

Як зазначалось раніше, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2015 р. у справі №274/926/14-ц про відібрання ОСОБА_1 у ОСОБА_7 виконано не було, але Суд не вбачає у цьому бездіяльності ОСОБА_4 , оскільки, як випливає з наведеного вище, ОСОБА_4 , враховуючи ситуацію, яка склалась у неї з дочкою, зважаючи на думку дочки та пораду вчителя, вирішили не вчиняти дій виконання рішення, оскільки не хотіла нашкодити своїй дитині.

Між ОСОБА_4 , її матір`ю - ОСОБА_7 та дитиною - ОСОБА_1 , виникли та продовжують існувати складні стосунки, дочка не бажає з нею спілкуватись та налагоджувати відносини.

Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частинами першою - третьою, п`ятою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як зазначено у постанові від 24.10.2019 р. у справі № 331/5427/17 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82034515):

"Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Хант проти України" вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.

…

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні".

Оскільки ОСОБА_4 приблизно з 2011 р. вчиняє дії, направлені на налагодження стосунків з дочкою - ОСОБА_1 , бажає приймати участь у її вихованні, піклуватися про неї, Суд вважає, що підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дочки відсутні.

За таких обставин небажання дитини - ОСОБА_1 , спілкуватись з матір`ю - ОСОБА_4 , налагоджувати з нею стосунки, на думку Суду, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківський прав щодо ОСОБА_1 .

Суд не погоджується Висновком від 27.02.2019 р. № 02-16/306, оскільки обставини, на які Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області посилається як на підстави доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо дочки - ОСОБА_1 , не є такими, що вказують на умисне невиконання ОСОБА_4 з 2011 р. батьківських обов`язків щодо дитини - ОСОБА_1 , фактично в його основу покладено лише думку дитини.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав необхідно відмовити.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином ОСОБА_4 зобов`язана утримувати свою дитину - ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення тою повноліття.

Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на звернення ОСОБА_1 з позовом з вимогою про стягнення на її користь з ОСОБА_4 аліментів на її утримання у розмірі 1 013,59 грн., щомісячно, тобто твердій грошовій сумі, з урахування того, що ОСОБА_4 проти позову у цій частині не заперечила та не повідомила, з посиланням на докази, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, Суд вважає, що розмір аліментів може бути визначено у твердій грошовій сумі, але, зважаючи на наведене раніше положення статті 182 Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів (не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), - 1 059,00 грн., що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на момент ухвалення рішення.

Відповідно до частини третьої статті 193 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи викладене, Суд задовольняє позов ОСОБА_4 в частині вимоги про стягнення аліментів на її утримання з ОСОБА_4 у розмірі 1 059,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття, на її особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України.

При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 р. у справі № 459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523).

Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тобто рішення підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 059,00 грн. щомісячно, починаючи від 21.11.2018 р. і до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

5. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 07.10.2019 р.