ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/1853/17
Провадження № 22-ц/4820/1343/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницькийапеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №688/1853/17 за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРГАЗБАНК» на рішення Шепетівськогоміськрайонного суду від 25 квітня 2019 року (суддя Мазур Н.В., повне судове рішення виготовлено 06 травня 2019 року) у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

АБ «УКРГАЗБАНК» звертаючись до суду зазначало, що 12 березня 2008 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК»(правонаступником якого є АТ АБ «УКРГАЗБАНК») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1012008/3і, згідно п. п. 1.1, 1.4 якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з загальним лімітом кредитування у розмірі 73 000 грн. на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався одержати і повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до додаткової угоди №1 від 30.07.2010 року ліміт кредитної лінії було збільшено до 195000 грн., кредитну лінію було відкрито з 12.03.2018 року строком на 84 місяці. І згідно п. 1.4.1 кредитного договору за використання кредитних коштів у межах встановленого терміну кредитування процентна ставка встановлена з 12.03.2008 року по 29.07.2008 року в розмірі 18,5 % річних, а з 30.07.2008 року - в розмірі 19,5 % річних. При цьому за користування кредитними коштами понад термін, визначений в п.1.3 цього Договору процентна ставка встановлена за період з 12.03.2008 року по 29.07.2008 року в розмірі 19,5 % річних, а з 30.07.2008 року 20,05 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 12.03.2008 року між Банком та ОСОБА_2 (іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03.02.1993 року.

Також в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1012008/3і від 12.03.2008 року 30 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 (іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2008 року.

Позивач вказує, що станом на 25 травня 2017 року позичальник ОСОБА_1 має невиконані зобов`язання за кредитним договором №1012008/3і від 12.03.2008 року в розмірі 110483 грн.23 коп., що складається із заборгованості по процентах в сумі 108712 грн.45 коп. та пені за несвоєчасне погашення процентів в сумі 1770 грн.78 коп., а тому уточнивши позовні вимоги Банк просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1012008/31 від 12 березня 2008 року в розмірі 110 483,23 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3 .

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року провадження у справі за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 25 квітня 2019 року в позові ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №1012008/3і від 12 березня 2008 року в розмірі 108 712 гривень 45 копійок відмовлено.

Додатковим рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 12 серпня 2019 року в позові ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1012008/3і від 12 березня 2008 року в розмірі 110483, 23 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 25 квітня 2019 року АТ АБ «УКРГАЗБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що розглядаючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи та не врахував судову практику у подібних правовідносинах, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Апелянт вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд не врахував ту обставину, що у позичальника існувала заборгованість за тілом кредиту, що виключає можливість припинення кредитного договору та надає можливість нарахування відсотків за період з 23.09.2010 року по 18.01.2018 року. На думку апелянта, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання від боржника заборгованості та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України до дня фактичного виконання всіх зобов`язань, що передбачені договором. Тому апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, посилаючись на те, що судом обґрунтовано встановлено усі обставини справи та вірно оцінено надані докази. Зазначає, що договір іпотеки був укладений в забезпечення виконання зобов`язань ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором щодо повернення 73 000 грн. з відсотковою ставкою 18,5% річних, тому вважає необґрунтованими вимоги позивача за підвищеним розміром кредиту та підвищеними відсотками. Також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Встановлено, що додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду від 12 серпня 2019 року сторонами не оскаржено, а тому в судовому порядку не переглядається.

Учасники справи до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від АТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 березня 2008 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1012008/3і, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії з загальним лімітом кредитування 195 000 грн. 12.03.2008 року ОСОБА_1 було відкрито відкличну кредитну лінію з загальним лімітом кредитування 73000 грн.(т. 1 а.с. 6-9).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 30.07.2010 року ліміт кредитної лінії збільшено до 195 000 грн., кредитну лінію було відкрито з 12.03.2018 року строком на 84 місяці.

Згідно п. 1.4.1 кредитного договору за використання кредитних коштів, у межах встановленого терміну кредитування, процентна ставка встановлюється з 12.03.2008 року по 29.07.2008 року в розмірі 18,5 річних, а з 30.07.2008 року в розмірі 19,5 % річних. При цьому за користування кредитними коштами понад термін, визначений в п.1.3 цього Договору процентна ставка встановлюється за період з 12.03.2008 року по 29.07.2008 року в розмірі 19,5 % річних, а з 30.07.2008 року 20,05 % річних (п. 1.4.2. кредитного договору з урахуванням додаткової угоди №1 від 30.07.2008 року).

Відповідно до п. 1.4.4 кредитного договору відповідач повинен сплачувати проценти один раз на місяць не пізніше 5 числа місяця наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит.

Відповідно до п. 3.2.10 кредитного договору на залишок простроченої заборгованості проценти нараховувати виходячи з процентної ставки, визначеної п.1.4.2 цього Договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Пунктом 3.3.3. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з ставки, встановленої п.1.4.2 цього Договору.

Згідно п. 5.3. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язується сплатити Банку неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період існування заборгованості, обчисленої від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання зобов`язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості.

Того ж дня, між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого він забезпечує виконання Позичальником фізичною особою-підприємцем Ковальчуком ОСОБА_4 .Л ОСОБА_5 зобов`язань перед Іпотекодержателем - ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», що виникають із кредитного договору №200508/3і від 12.03.2008 року, за умовами якого Позичальник зобов`язується перед Іпотекодержателем не пізніше 11.03.2015 року повернути кредит наданий йому у вигляді відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом в сумі 73 000 грн., сплатити проценти за його користуванням в розмірі 18,5% річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених Кредитним та цим договорами. (т. 1 а.с. 14-17).

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 цього Договору ОСОБА_2 , як Іпотекодавець, передав в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за яким останній виступив майновим поручителем за належне виконання зобов`язань, взятих на себе фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за кредитним договором № 1012008/3і від 12.03.2008 року. Відповідно до п.2.1 кредитного договору предметом іпотеки є нерухоме майно двохкімнатна квартира АДРЕСА_3 .(т. 1 а.с. 18-21).

Пунктом 3.2.9. кредитного договору укладеного сторонами 12.03.2008 року передбачено, що у разі невиконання зобов`язань позичальником, банк має право здійснити погашення заборгованості за дійсним Договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору про іпотеку, визначеного в п. 2.1. цього Договору, у порядку встановленому чинним законодавством України.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи: кредитним договором №200508/3і від 12.03.2008 року; Додатком №1 до Кредитного договору №200508/3і від 12.03.2008 року; Договором іпотеки від 12.03.2008 року; Договором іпотеки від 13.07.2008 року; розрахунком заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за кредитним договором №200508/3і від 12.03.2008 року.

Встановлено, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 19 січня 2011 року у цивільній справі №2-60/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 22 вересня 2010 року в розмірі 153915 грн. 44 коп., з яких заборгованість по кредиту 117 159 грн. 50 коп., заборгованість по процентах 32420 грн. 67 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 4335 грн. 27 коп. Також стягнуто штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки: з ОСОБА_2 - 6150 грн., з ОСОБА_3 9600 грн. та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1816 грн.65 коп. (т.1 а.с. 25-26).

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1012008/3і від 12.03.2008 року в сумі 153915 грн. 44 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 27-28).

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кредитним договором №1012008/3і від 12.03.2008 року в розмірі 153915 грн.44 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 29-31).

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 17.01.2013 року по цивільній справі№2/688/53/13 р. виселено ОСОБА_2 з належної йому квартири, а у виселенні ОСОБА_6 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 відмовлено. (т.1 а.с. 32-33).

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 16.04.2013 року по цивільній справі №2/688/289/13 виселено ОСОБА_6 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 з квартири, належної ОСОБА_2 (т.1 а.с. 34-35).

Ухвалою Шепетівськогоміськрайонного суду від 19 грудня 2013 року розстрочено виконання рішення Шепетівськогоміськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2011 року на 36 місяців.(т.1 а.с. 36-37).

Всі вищевказані судові рішення набрали законної сили.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2018 року, яка Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року залишено в силі закрито провадження у справі в частині вимог Банку до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1012008/3і від 12.03.2008 року в розмірі 110483 грн.23 коп. (т.1 а.с. 175, 271-272).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України та пені за порушення умов договору, штрафу за порушення умов іпотечного договору, пред`явивши до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, які задоволені судовим рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 19 січня 2011 року, тим самим банк на власний розсуд змінив умови зобов`язання, строк його виконання, періодичність платежів та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки між сторонами відсутня домовленість про порядок повернення позики після закінчення строку виконання зобов`язання.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилось у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

А в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про які банк у цій справі не заявляв.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18); від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), які суд враховує при застосуванні відповідних норм права, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Також, відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на іпотечне майно суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішеннями Шепетівського міськрайонного суду від 17 травня 2012 року та від 27 червня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1012008/3і від 12.03.2008 року в сумі 153915 грн.44 коп. звернуто стягнення на предмети іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_2 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_3 суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з виконанням умов кредитного договору та звернув стягнення на іпотечне майно. А повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено.

Вказані висновку суду узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом в Постанові колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 08.08.2018 року у справі №711/4423/16-ц (провадження №61-1509 св18).

Дійшовши таких висновків, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або частині, встановленій іпотечним договором. Що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми. Яке було передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Аргументи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставні, суперечать правовим позиціям, що висловлені Великою Палатою Верховного Суду в аналогічних справах та не ґрунтуються на Законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів за час прострочення не спростовує висновків суду першої інстанції.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Положення ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, саме позивач, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначив на власний розсуд об`єм позовних вимог і навів докази, які вважає такими, що доводять їх обґрунтованість.

Завданням суду у ході судового розгляду цивільної справи є оцінка доказів поданих сторонами, а тому неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову є підставою для відмови у задоволенні позову .

Як вбачається із позовної заяви кредитор не ставив вимог відповідно до ст. 625 ЦК України і суд першої інстанції в межах заявлених банком позовних вимог правомірно відмовив у їх задоволенні.

Інші доводи, що наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування постановленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Процесуальні порушення, що були б підставою для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шепетівськогоміськрайонного суду від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк