№ 22-ц/812/1417/19
Єдиний унікальний номер судової справи 482/1460/18
Номер провадження 22-ц/812/1416/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Гажа М.Ю.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в частині оскарження рішення, яке ухвалено Новоодеським районним судом Миколаївської області 17 липня 2019 року, під головуванням судді Демінської О.І. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про відібрання дитини та повернення її матері, відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про відібрання дитини та повернення її матері, а також відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 17 листопада 2010 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Розпорядженням Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області за №17-р від 17 січня 2018 року визначено порядок зустрічей батька з дитиною. Зокрема, пунктом 4 вказаного розпорядження встановлено, що ОСОБА_2 має право в літку забирати дитину на два тижні для оздоровлення.

Відповідно до вказаного розпорядження, 08 червня 2018 року ОСОБА_2 забрав дитину на два тижні.

В подальшому, 27 липня 2018 року відповідач для проведення часу із сином забрав його на сім днів та з цього часу ОСОБА_2 утримує сина у себе та не повертає матері. При цьому відповідач на телефоні дзвінки не відповідає, не дозволяє спілкуватися дитині з матір`ю та, станом на час подання позовної заяви, ОСОБА_1 не володіє інформацією щодо місцезнаходження її сина та його стану.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд ухвалити судове рішення про відібрання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_2 і повернення його за попереднім місцем проживання - матері ОСОБА_1 .

Крім того, посилаючись на те, що незаконним діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з відповідача 15 000 грн. компенсації у відшкодування моральної шкоди.

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 має бажання та намір приймати участь у вихованні сина, має стабільний дохід та комфортабельне місце проживання, а отже в нього створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Крім того дитина має схильність до батька та бажає проживати саме разом з ним.

В той же, час ОСОБА_1 не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, мешкає у квартирі співмешканця, який є безробітним, його квартира не облаштована всім необхідним для розвитку дитини.

При цьому, ОСОБА_1 не забезпечує достатні умови для нормального розвитку сина, дитина постійно скаржиться на стан здоров`я, погано вдягнута, що вказує на погані санітарно-гігієнічні умови проживання дитини.

Посилаючись на викладенні обставини ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2019 року залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено відібрати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_2 , та передати його матері - ОСОБА_1

Допущено негайне виконання рішення суду щодо відібрання дитини та повернення його матері.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 939 грн. 73 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача в частині оскарження рішення слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості, доведеності, з того, що відповідач без належних для того підстав, всупереч інтересам дитини і без згоди матері протиправно змінив місце проживання дитини, не надає матері можливості бачитися та спілкуватися з ним, тоді як обставин, які б свідчили, що повернення дитини до матері суперечитиме її інтересам, не було встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 листопада 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2018 року. Судове рішення набрало законної сили 08 травня 2018 року (том 1 а.с.4).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.5).

Розпорядженням Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області від 17 січня 2018 року за №17-р «Про визначення порядку участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4 визначено порядок зустрічей ОСОБА_2 з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом систематичних побачень у вихідні дні два рази на місяць з правом ночівлі (1 і 3 п`ятниця місяця, з 12:00 год. в п`ятницю до 17:00 год. неділі з наступним поверненням дитини матері); святкові дні ОСОБА_4 буде проводити по черзі з кожним із батьків за попередньою домовленістю останніх; батько може, за взаємною згодою з матір`ю, визначити додаткові дні для побачення з дитиною, але обов`язково з врахуванням інтересів дитини, стану здоров`я та без відриву від навчального процесу; батько ОСОБА_2 має право влітку забирати дитину на два тижні для оздоровлення (том 1 а.с.6).

Згідно листа Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 30 серпня 2018 року встановлено місцезнаходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його батька - ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.36).

Відповідно до висновку Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, як органу опіки та піклування, від 04 грудня 2018 року здійсненого для вирішення між сторонами спору в судовому порядку щодо повернення дитини, орган опіки та піклування вважав, що дитина не повинна розлучатися з мамою та підлягає негайному поверненню до неї (том 1 а.с.128-130).

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з того, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно з частинами 2,8,9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними відповідно до частини першої, другої ст.161 СК України може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Водночас, згідно абзацу 2 даної норми, дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Крім того, оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) зроблено висновок, що «відповідно до ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Приймаючи до уваги встановлені вище обставини справи, раніше встановлену домовленість сторін щодо місця проживання дитини разом із матір`ю, а також встановивши, що відповідач, без згоди позивача, самовільно змінив місце проживання дитини, та дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність обставин, за яких дитину не може бути повернуто, що підтверджується відсутністю у справі доказів чи посилань щодо створення позивачем реальної небезпеки життю і здоров`ю дитини в разі залишення її за попереднім місцем проживання чи таку істотну зміну обставин, які б свідчили, що повернення дитини суперечить її законим інтересам, районний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та відшкодування моральної шкоди.

Отже, суд першої інстанції правильно визначивши характер спору, суб`єктивний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження рішення - залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 30 вересня 2019 року