Провадження № 2/344/1536/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 , стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 , стягнення судових витрат, посилаючись на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду 03.05.2017 року визнано за сторонами по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . Дане рішення суду набрало законної сили 16.05.2017 року.

07.08.2017 року позивачка на адресу ОСОБА_2 надіслала заяву якою просила відповідача укласти знею договір про порядок володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 . Проте, з моменту отримання ОСОБА_2 заяви від 07.08.2017 року, договір між позивачкою та ОСОБА_2 про порядок володіння та користування

квартирою так і не укладений. А тому, просить ухвалити рішення яким визначити наступний порядок володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити позивачці в користування жилу кімнату в квартирі площею 11,3 кв.м, а відповідачу жилу кімнату в квартирі площею 16,9 кв.м, а коридор, кухню, ванну, туалет та балкон в даній квартирі залишити в спільному користуванні з відповідачем. Та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 705 гривень.

Позивачка в судове засідання не зявилась, 02.08.2019 року подала до суду заяву, відповідно до якої просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі, розгляд справи проводити без її участі (а.с.66).

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив виходячи з наступного. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.05.2017 року визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та вбудоване господарське приміщення VI. Крім того, ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_3 , де вона і зареєстрована. Проте, як встановлено вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 постійно проживає та працює в Італії з 1998 року, а з травня 2011 року зареєстрована та проживає в м. Римі, періодично приїжджає в Україну. ОСОБА_1 не проживає та не користується спільною квартирою АДРЕСА_1 . При цьому, відповідачем не чиниться жодних перешкод ОСОБА_1 у користуванні даною квартирою, та не заперечується в укладенні Договору про порядок користування квартирою. Однак, заявою від 07.08.2017 року ОСОБА_1 запропонувала укласти з відповідачем Договір про порядок володіння та користування квартирою не надавши при цьому самого проекту договору чи його істотних умов та не вважає дану заяву як пропозицію укласти договір. Протягом року ОСОБА_1 перебувала за межами України та не запропонувала ОСОБА_2 для розгляду жодних умов договору про порядок володіння та користування квартирою. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивачки судові витрати.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на користування квартирою, яка є спільною власністю.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування майном. А як зазначено в ст. 391 ЦК України, що саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.05.2017 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності та копією технічного паспорту(а.с.6-10, 15,16).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 ЦК України).

Одже, квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2017 року позивачка звернулася з заявою до відповідача з пропозицією укласти договір про порядок володіння та користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями рекомендованого листа, квитанцією та описом вкладення до цінного листа(а.с.11-14).

Та 25.04.2019 року позивачка звернулася з заявою до відповідача з пропозицією про укладення договору міни належної їй 1/5 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_4 на належну відповідачеві 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , з проведенням доплати зі сторони позивачки в сторону відповідача справедливої, розумної і ринкової грошової суми, оскільки вартість належної позивачці 1/5 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_4 менша за вартість належної відповідачеві 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями рекомендованого листа, квитанцією та описом вкладення до цінного листа(а.с.67-70).

Ст. 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності, і відповідно за порушення права власності іншою особою, вона наділена правом звернутися до суду з вимогою про усунення чи заборону такого порушення.

Відповідно до ч.ч. 2,5 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Вказаний позивачкою варіант порядку користування враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 704, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись Постановою пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст. 317, 319, 355, 356, 358,386 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 104, 179 ЖК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 , стягнення судових витрат задоволити частково.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_5 , в користування жилу кімнату в квартирі АДРЕСА_1 площею 11,3 кв.м.;

- виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_6 , в користування жилу кімнату в квартирі АДРЕСА_1 площею 16,9 кв.м.;

- коридор, кухню, ванну кімнату, туалет та балкон в квартирі АДРЕСА_1 залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 704,80 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 17.10.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.