гСправа № 358/1875/18 Провадження № 2-д/358/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богуславі цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

До Богуславського районного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 .

Про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь, Богуславський районний суд Київської області у відповідності до ст. 467 ЦПК України повідомив ОСОБА_2 про надходження до суду клопотання про примусове виконання на території України рішення іноземного суду та запропонував ОСОБА_2 надати свої заперечення та докази або відмовитися від подання заперечень.

ОСОБА_2 своїх заперечень до суду не надав, тому на підставі частини 2 статті 395 ЦПК України, а саме якщо після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року було призначено судовий розгляд клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року про стягнення аліментів у відкритому судовому засіданні на 17 жовтня 2019 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, але разом з клопотанням подала заяву, в якій просила про прийняте рішення повідомити її окремо.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про повне визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Також просив розглянути справу без його участі та без застосування технічних засобів судового засідання.

Згідно частини 5 статті 467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне клопотання задовольнити, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

На даний час між Україною і Республікою Білорусь чинна Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року №240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція).

Відповідно до частини 2 статті 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 392 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

У відповідності до частини 1 статті 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до частини 2 статті 466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статей 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї Постанови від 24.12.1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Сторони Договору, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

Судом встановлено, що згідно рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав Київської області, Україна на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 25% всіх видів заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 11.10.2019 року та до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 державне мито в дохід держави в розмірі 127,58 рублів.

Зазначене рішення набрало законної сили 11 травня 2019 року.

Також вбачається, що рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року по вказаній справі на території Республіки Білорусь не виконувалось і підлягає виконанню.

Строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання: клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду подано у відповідності до вимог статті 463 ЦПК України.

Згідно частини 6 статті 467 ЦПК України, розглянувши подані документи, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Враховуючи, що при розгляді даного клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, передбачені статтею 55 Мінської Конвенції та статтею 463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Розглянувши подані документи суд вважає, що за таких обставин клопотання підлягає задоволенню і за результатами його розгляду можливо постановити ухвалу, якою визнати в Україні рішення іноземного суду, оскільки таке визнання та виконання рішення іноземного суду передбачено Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22.01.1993 року і умови, передбачені нею, дотримані.

На підставі викладеного, керуючись статтями 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22.01.1993 року, статтями 462-467 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав Київської області, Україна на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 25% всіх видів заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 11.10.2019 року та до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 державне мито в дохід держави в розмірі 127,58 рублів.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 25 квітня 2019 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав Київської області, Україна на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 25% всіх видів заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 11.10.2019 року та до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 державне мито в дохід держави в розмірі 127,58 рублів.

Копію ухвали направити стягувачеві та боржникові, на підставі рішення іноземного суду та цієї ухвали, після набрання нею чинності, видати виконавчий лист, який надіслати на виконання в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов