ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №591/6302/17

Номер провадження 22-ц/816/4231/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлов І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

фірма «Олімп» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Бровка Руслана Миколайовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 червня 2019 року (суддя Грищенко О.В., дата складення повного судового рішення - 03 червня 2019 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 , фірми «Олімп» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

03 листопада 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та фірми «Олімп» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ Фірма «Олімп») з позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення.

Позивачі просили суд визнати право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із розміром 1/3 частки за кожним , на нежитлове приміщення, площею 157,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано наявністю підстав для застосування положень статті 392 Цивільного кодексу України (визнання права власності в судовому порядку), а саме, посиланням на оспорювання та невизнання відповідачами права власності на вищевказане нежитлове приміщення, яке належить позивачам на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися (серія та номер 569), виданого 05 квітня 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим А.О..

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за кожним окремо, право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 157,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ТОВ Фірма «Олімп» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дольовому порядку по 2164,97 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - адвокат Бровко Р.М., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заявник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про ненадання відповідачами доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, оскільки вони надавалися разом із зустрічною позовною заявою, яка не була прийнята судом до спільного розгляду, вилучена разом з додатками із справи та передана для проведення автоматичного розподілу. Вказує, що право власності на спірне нерухоме майно вже зареєстровано за позивачами, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 05 квітня 2017 року, тому права позивачів не порушені. Крім того, зазначає, що у позивачів, як спадкоємців, не виникло право власності на частку у майні ТОВ Фірма «Олімп», так як спадкодавцю належала тільки частка у статутному фонді (капіталі) товариства, а не частка у майні товариства. Оскільки статутний фонд товариства складає 1 грн, тому спадкоємці можуть отримати вартість майна пропорційну його частці у грошовому виразі, а не у відсотковому. Вважає спірне нежитлове приміщення власністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , яке було набуте ним у рахунок погашення боргу за мировими угодами, затвердженими ухвалами Господарського суду Сумської області від 18 лютого 2009 року у справі № 13/735-08 та від 12 березня 2019 року у справі №13/04-09.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому вказує, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення, тому підстави для його скасування відсутні. Вважає помилковими доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для звернення позивачів з даним позовом у зв`язку з підтвердженням їх права власності на спірне нерухоме майно державою реєстрацією, оскільки ст. 392 ЦК України встановлено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5 , якій підтримав апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Самохіна А.М., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами підтверджується, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися (серія та номер 569), виданого 05 квітня 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим А.О., належить на праві спільної часткової власності майно, із розміром частки по 1/3 у кожного із співвласників, що складається з нежитлового приміщення, загальною площею 157,5 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 (т.1, а.с.19).

Право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку нежитлового приміщення, загальною площею 157,5 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 квітня 2017 року, номер запису про право власності 19818966 (т.1, а.с.20).

Право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку нежитлового приміщення, загальною площею 157,5 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 квітня 2017 року, номер запису про право власності 19819176 (т.1, а.с.21).

Право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку нежитлового приміщення, загальною площею 157,5 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 квітня 2017 року, номер запису про право власності 19819256 ( т.1, а.с.22).

Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 вилиця АДРЕСА_1 , було предметом попередніх судових спорів між учасниками теперішньої цивільної справи.

Так, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зверталися з позовом до ТОВ Фірма «Олімп» та ОСОБА_5 про визнання недійсним Договору-купівлі продажу вищевказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 10 січня 2017 року у цивільній справі № 591/3780/16-ц, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 березня 2017 року, був визнаний недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 Суми, укладений 01 липня 2016 року між ТОВ Фірма «Олімп» та ОСОБА_5 ( т.1. а.с. 10-18).

05 квітня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був скасований запис № 15189295 про право власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення, загальною площею 157,5 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) ( т.1. а.с.23).

У березні 2017 року ОСОБА_4 звертався до Сумського районного суду Сумської області з цивільним позовом до Фірми «Олімп» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В рамках розгляду зазначеної цивільної справи № 587/769/17 у період з 27 березня 2017 року по 21 вересня 2017 року суд приймав процесуальні рішення про забезпечення та про скасування заходів забезпечення позову. При цьому позов забезпечувався шляхом накладення заборони на відчуження нежитлового приміщення площею 157,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1. а.с. 24-30).

У травні 2017 року ОСОБА_4 звертався до Сумського окружного адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса Ануфрієва А.О. щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про зміну права власності на нерухоме майно від 05 квітня 2017 року: № 19819256 за ОСОБА_3 , № НОМЕР_1 за ОСОБА_1 , № 19819176 за ОСОБА_2 та про скасування зазначених записів про зміну права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 157,5 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 .

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, позов ОСОБА_4 було задоволено.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 березня 2019 року скасувала постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року та закрила провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Ануфрієва А.О., треті особи: фірма «Олімп» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (т.2, а.с.25-30).

26 квітня 2018 року Зарічний районний суд міста Суми своєю ухвалою не прийняв до спільного розгляду з первісним позовом позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виключення з числа учасників фірми «Олімп» у форм товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_7 та оспорювання права спадкоємців ОСОБА_7 щодо права на частку в майні фірми «Олімп» та позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, визнання права власності на нерухоме майно (т.1. л.д.114-115).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не визнають право власності позивачів на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою місті АДРЕСА_1 , а відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову та не спростували доводи позивачів.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, предметом позову у даній справі є вимога позивачів до відповідачів про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав оспорювання та невизнання останніми такого права.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Отже, права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України).

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Право власності кожного з позивачів на нежитлове приміщення, яке розташоване у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), 05 квітня 2017 року у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Про те, що через наявність сумнівів щодо належності позивачам права на нежитлову будівлю, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть реалізувати свої повноваження щодо володіння, користування та розпоряджання нежитловим приміщенням, розташованим у АДРЕСА_1 , матеріалами справи не доведено, про такі обставини позивачі не зазначали. Таким чином, підстав для задоволення позову про визнання права власності за статтею 392 ЦК України немає.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскаржуване відповідачем рішення Зарічного районного суду мста Суми від 03 червня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги по 3247 гривень 45 копійок з кожного з позивачів, а всього - 9742 гривень 35 копійок.

Керуючись статтями 367, частиною 1 пунктом 2 статті 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Бровка Руслана Миколайовича задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду мста Суми від 03 червня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати за подання апеляційної скарги по 3247 гривень 45 копійок з кожного з позивачів, а всього - 9742 гривень 35 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: О.І.Собина

Т.А.Левченко