ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 650/1029/19 Головуючий в І інстанції Хомик І.І.
Номер провадження 22-ц/819/1595/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Хомик І.І. від 09 серпня 2019 рокуу цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що 30.05.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом в заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Проте ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 травня 2019 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 153 724,08 грн. яка складається з: 4542,87 гривень заборгованості за кредитом, 144 432,21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4749,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду, але просить стягнути з відповідача частину зазначеного боргу, а саме: заборгованість в сумі 119 974,07 грн., яка складається з: 4542,87 грн. заборгованості за кредитом, 115 431,20 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 30.05.2014 по 31.01.2019.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 4542,87 гривень та судові витрати в сумі 1921,00 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, судом першої інстанції неповно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, які мають значення для справи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову не врахував, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування і що саме ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Вказує на те, що позиція Верховного Суду висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не може бути взята до уваги в даному випадку, оскільки вона висловлена в іншій справі та за інших обставин. ОСОБА_2 укладення договору не оспорювалось, а сам договір він не просив визнати недійсним. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Зазначає, що вказаним рішенням суд призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду споживачам банківських послуг, що у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши наявні у справі докази і доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Відсутність підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що з метою отримання кредитної картки ОСОБА_1 30 травня 2014 року заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і отримано платіжну картку. В заяві міститься підпис відповідача на підтвердження того, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами він ознайомлений. До заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 дні пільгового періоду» ,«Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. На жодному з цих документів підпису відповідача немає.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 травня 2019 року дорівнює 153 724,08 грн., але кредитодавець просить стягнути з відповідача частину зазначеного боргу, а саме: 119 974,07 грн., яка складається з: 4542,87 грн. заборгованості за кредитом, 115431,20 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 30 травня 2014 року по 31 січня 2019 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому є таким що відповідає вимогам закону та в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підписані боржником.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.

У анкеті-заяві позичальника від 30 травня 2014 процентна ставка не зазначена. А також відсутні дані якого типу картку отримав ОСОБА_1

Банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості по процентам за користування кредитом з 30.05.2014 по 31.01.2019.

Посилання скаржника щодо неможливості застосовування позиції Верховного Суду висловленої Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 колегією суддів відхиляється, оскільки позиція Верховного Суду містить висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та використовуються з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. Судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, прийнято законне рішення із врахуванням вказаних висновків.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки правові підстави для задоволення позову в оскаржуваній частині рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я Ігнатенко

З оригіналом згідно.

Повний текст постанови складений 10 жовтня 2019 року.

Копія постанови оформлена 10 жовтня 2019 року.

Постанова набрала законної сили 10 жовтня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар Т.І. Пісоцька