КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Олійника В.І.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про звільнення приміщення, стягнення заборгованості за оренду приміщення та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про звільнення приміщення, стягнення заборгованості за оренду приміщення та штрафних санкцій.

В обґрунтування позову зазначав, що йомуналежить на праві власності нежитлове приміщення блоку соціально-побутового обслуговування №№1; 2 (групи приміщень №1) (літера А), розташоване по АДРЕСА_1 . 26.07.2018 року між ним, орендодавцем, та ФО-П ОСОБА_2 як орендарем, був укладений договір оренди №12/07-18 нежитлового приміщення загальною площею 199,1 м2, яке знаходиться на першому поверсі трьохповерхового будинку АДРЕСА_1 . Договір укладений строком на 2 роки і діє з 26.07.2018 року до 26.07.2020 року. Відповідно до умов договору орендодавець повинен передати приміщення орендарю в день підписання договору оренди, склавши акт прийому-передачі приміщення. 12.07.2018 року був підписаний акт прийому-передачі між ФО-П ОСОБА_2 та попереднім орендарем ОСОБА_5 , а між ОСОБА_1 та ФО- П ОСОБА_2 такий акт не підписувався. Таким чином відповідач почала користуватись спірним нежилим приміщенням до підписання договору оренди, що не заперечувалося позивачем. Пунктом5.1 договору оренди передбачено оплату на користування орендним приміщенням в сумі 50 000 грн., яку позивач вважає щомісячною. Пункт 5.3 договору передбачає оплату під час підписання договору оренди 50 000 грн. як місячну орендну плату та 50 000 грн. як залогову суму. В серпні 2018 року відповідач сплатила позивачу 42 000 грн. і більше жодних платежів не вносила. Враховуючи положення ст.526; 611; 625; 762; 782 ЦК України, позивач просив зобов`язати ФО-П ОСОБА_2 звільнити орендне приміщення, стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 158 000 грн. заборгованості по орендній платі нежитлового приміщення, 50 000 грн. залогового платежу, 17 684 грн. 27 коп. пені, 3 002 грн. інфляційних втрат, 1483 грн. 73 коп. 3%-річних.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення блоку соціально-побутового обслуговування №№1; 2 (групи приміщень №1) (літера А), розташоване по АДРЕСА_1 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бахарєвою Ю.Ф. та зареєстрованого у реєстрі за №995(а.с.11-14).

26.07.2018 року між ОСОБА_1 та ФО- П ОСОБА_2 був укладений договір оренди №12/07-18 нежитлового приміщення загальною площею 199,1 м2, яке знаходиться на першому поверсі трьохповерхового будинку АДРЕСА_1 (а.с.8-10). За змістом п.4.1 договору, договір укладений строком на 2 роки і діє з 26.07.2018 року до 26.07.2020 року. Наявність обох підписів сторін, що не заперечувалося учасниками справи, засвідчують факт їхньої згоди з усіма умовами договору. Відповідно до п.3.1 - 3.2 договору орендодавець повинен передати приміщення орендарю в день підписання договору оренди, склавши акт прийому-передачі приміщення.

12.07.2018 року був підписаний акт прийому-передачі між ФО-П ОСОБА_2 та попереднім орендарем ОСОБА_5 , між ОСОБА_1 та ФО-П ОСОБА_2 такий акт не підписувався, проте відповідачка почала користуватись спірним нежилим приміщенням, що заперечувалося позивачем. Вказані обставини не оспорювалися сторонами по справі, тому дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.81 ЦПК України.

Як передбачено ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.4, ч.1, ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказував, що сума орендної плати, визначена договором оренди, становить 50 000 грн. щомісячно, а орендна плата, вказана в п.5.1.2 сплачується орендодавцю в подвійному розмірі під час підписання даного договору, виходячи з розрахунку за перший місяць дії договору оренди, та залогову суму в розмірі місячної вартості оренди приміщення - 50 000 грн.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

.Відповідно до частин 1,5 ст. 762 ЦПК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, п.5.1.1 укладеного договору визначено, що орендна плата з 26.07.2018 року на весь термін дії Договору оренди встановлюється в розмірі 50 000 грн. за весь об`єкт оренди. Зазначена сума є фіксованою (а.с.8).

Разом з тим, інформації щодо розміру місячної орендної плати жодний пункт договору оренди не містить.

Таким чином, умовами договору визначено суму оренди 50 000 грн. за період дії договору - з 26.07.2018 року до 26.07.2020 року, що передбачено безпосередньо договором, який був погоджений та підписаний сторонами в порядку ч.5 ст.762 ЦК України.

Також встановлено судом, що у серпні 2018 року відповідач ФО-П ОСОБА_2 сплатила позивачу ОСОБА_1 42 000 грн. орендної плати. Вказана обставина також не заперечується й стороною позивача.

Отже, якщо орендну плату 50 000 грн. поділити на строк оренди у 24 місяці, то щомісячна орендна плата буде становити 2 083 грн. 33 коп., а не 50 000 грн. на місяць, як вважає позивач, тому, виходячи з передачі відповідачкою позивачу 42 000 грн. в рахунок оплати за договором оренди - відповідач на день подачі позивачем позову до суду повністю сплатила орендну плату, залогову суму, здійснила переплату за оренду нежилого приміщення на кілька місяців вперед. Таким чином, заборгованості відповідача перед позивачем як на день подачі позову до суду, так і на день розгляду справи судом не встановлено.

Окрім того, як вбачається із пояснень представника позивача та відповідачки в суді апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_2 в травні 2019 р. звільнила спірне нежитлове приміщення.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь 158 000 грн. заборгованості по орендній платі за нежитлове приміщення, 50 000 грн. залогового платежу, 17 684 грн. 27 коп. пені та про зобов`язання ФОП ОСОБА_2 звільнити вказане приміщення, не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про те, що заборгованість по орендній платі відповідачки перед позивачем - відсутня, договір є чинним, питання щодо розірвання договору оренду під час розгляду даної справи позивачем не ставилось, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач 08 жовтня 2018 року направив лист ФОП ОСОБА_2 про дострокове припинення договору у зв`язку з невиконанням його умов в частині сплати орендних платежів, а 17 жовтня 2018 року ФОП ОСОБА_2 вказаний лист отримала, в зв`язку з чим у відповідності до вимог ст. 782 ЦК України договір оренди є розірваний, однак спірне приміщення відповідачка добровільно не звільняє й заборгованість по орендній платі не сплачує, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення у справі.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Між тим, по справі не встановлена наявність заборгованості відповідачки по орендній платі, окрім того відповідачка звільнила орендоване у позивача приміщення, тому підстави для зобов`язання ФОП ОСОБА_2 рішенням суду звільнити приміщення відсутні.

З огляду на викладене, постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 07 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: