Справа № 624/202/19
Провадження № 2/634/451/19
11.10.2019 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:
головуючого(ої)-судді: НестеренкоО.С.
за участю секретаря судового засідання:Дороніної Н.М.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в смт.Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні.
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що їй на праві спільної сумісної власності належить Ѕ частина спірної квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 (за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 ) та відповідача ОСОБА_2 , на підставі угоди купівлі-продажу квартири від 6 липня 2018 року.
На неодноразові пропозиції продати квартиру та поділити грошові кошти від її реалізації відповідач відмовляється. Маючи у власності Ѕ частину спільної квартири, позивачка не має можливості користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимушена з їх спільною з відповідачем малолітньою донькою проживати у знайомих та родичів. Це зумовлено тією обставиною, що спільна квартира є неподільною.
Позивач зазначала, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо користування вказаної квартири. Тому просить позовні вимоги задовольнити.
В підготовчому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач в підготовчому судовому засіданні вимоги позовної заяви визнав повністю.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також матеріали цивільної справи за позовом приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Як встановлено, позивачці на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . Між сторонами по справі існує спір щодо володіння, користування і розпорядження спільною квартирою, який пов`язаний з тим, що проживати у спільній квартирі позивачка не має можливості. Площі жилих кімнат не відповідають ідеальним часткам співвласників, і вона позбавлена можливості користуватися місцями загального користування.
Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 63 СК України при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За змістом ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Відповідно ч. 4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності закріплено приписами ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України.
Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Правовий режим власності, в тому числі й спільної часткової, має забезпечувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Таким чином, враховуючи закріплені в п. 6 ст. 3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін при розгляді справи, предметом якої є спір про стягнення компенсації за частку у спільному майні, суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідач погодився виплатити позивачці компенсацію в розмірі 157 200,00 грн., зазначивши, що дана грошова компенсація не буде становити для нього надмірний тягар.
Відповідно до ч.1 п.2 ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1572,00 грн.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.60, 61, 63, 65, 68, 69,71 суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , в сумі 157200,00 грн., що розташована АДРЕСА_3 .
Право ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , припинити з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 157200 грн. та визнати з цієї дати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1572,00 грн (одна тисяча п`ятсот сімдесят дві грн. 00 коп.).
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя