Справа № 462/3800/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 жовтня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кирилюк А.І

з участю секретарів судового засідання Гула М.І., Аврамишина Д.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач 13.06.2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_3 право власності на 1/2 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 травня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова проголошено рішення по справі №4б2/6817/15-ц, яким визнано за нею, в порядку спадкування, право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане Рішення суду набрало законної сили 29 червня 2018 року.

В липні 2019 року позивачка звернулась із заявою про державну реєстрацію речового права на квартиру АДРЕСА_3 .

02.08.2018 року вона отримала відповідь від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, згідно якої державний реєстратор, керуючись ст. 24 Закону України «По державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ України від 25 грудня 2015 року №1127, відмовив у державній реєстрації речового права. Вважає, що внаслідок наявності у Реєстрі запису про державну реєстрацію речового права на вищевказану квартиру за відповідачем, порушено її цивільне право, оскільки така позбавлена можливості реєстрації права власності на квартиру за собою на підставі рішення суду. У зв`язку із наведеним, змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на вищевикладені підстави, просив суд позов задовольнити.

За згодою сторони позивача, суд ухвалив розглядати справу у заочному порядку без відповідача та представника третьої особи, що були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання. Крім того від третьої особи до суду надійшла заява, про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною ч.5 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено, що 17.05.2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування ухвалено рішення, яким за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке набрало законної сили 29 червня 2018 року./а.с.9-10/

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 після набрання вищевказаного рішення законної сили, у встановленому законом порядку не зверталась до суду із заявою про видачу виконавчого листа. Крім того, не було також і звернення до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2018 року.

Натомість, в липні 2019 року позивачка звернулась із заявою про державну реєстрацію речового права на квартиру АДРЕСА_3 .

02.08.2018 року вона отримала відповідь від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, згідно якої державний реєстратор, керуючись ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ України від 25 грудня 2015 року №1127, відмовив у державній реєстрації речового права, мотивовану тим, що на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на Квартиру зареєстровано за іншим правонабувачем./а.с.5-7/

У судовому засіданні представник позивачки зазначив, що рішення Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про відмову у державній реєстрації речового права, з формальної точки зору, є законним, однак сама відмова у такій, незадовільняє інтереси позивачки. Вказане рішення органуреєстрації в судовому порядку не оскаржувалось.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стаття 24 вказаного закону передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у вчинення державної реєстрації, зокрема гласить, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

З рішення № 42267279 від 27.07.2018 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень встановлено, що державний реєстратор правомірно відмовив ОСОБА_2 у здійсненні державної реєстрації покликаючись на те, що на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на Квартиру зареєстровано за іншим правонабувачем. /а.с.7/

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 4 ЦПК України гласить кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, ні з поданих позивачкою копій документів, ні представником позивачки у судовому засіданні не було доведено порушеного права позивачки.

Жодного оригінального документа суду надано не було. З поданих копій документів не можливо визначити належність відповідача, бо суду недоведено, хто є власником нерухомого майна на цей час. Копія довідка БТІ № 2/10095 від 30.07.15 року містить анкетні данні осіб, що не збігаються з сторнами у справі.

Крім того, позивачка просить суд визнати недійсним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_3 право власності на 1/2 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, однак не наводить жодних правових підстав для визнання такого запису недійсним та скасуванням його, та не надає суду доказів, які б стверджували її звернення до відповідних органів про оскарження винесеного запису.

Згідно ч.13 ст. ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, згідно 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на наведене суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, позивачкою не подано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення її законних права, у зв`язку із чим такі твердження позивачки під час виступу у судових засіданнях, розцінюються судом як голослів`я.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, позивачкою обрано неналежний спосіб захисту свого права, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторону позивача.

На підставі та керуючись ст. 12, 13, 77-81, 141, 223, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем віднести на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2019 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, , що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 299.

Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя