справа № 361/1489/19
провадження № 4-с/361/24/19
У Х В А Л А

15 жовтня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

У лютому 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначав, що 21 січня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області видав стягувачу Ситник Олені Віталіївні виконавчий лист №361/9631/14-ц про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи із 28.11.2014 р. і до повноліття дитини.

Відділом виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва відкрито виконавче провадження № 46225762 за виконавчим листом №361/9631/14-ц, про стягнення аліментів.

23 лютого 2018 року державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Бондаренком О.С. в рамках виконавчого провадження №46225762 безпідставно, без належної перевірки було складено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 та повідомлено його про внесення до реєстру боржників.

Вважає постанову державного виконавця Бондаренка О.С. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України незаконною, такою що порушує його права та інтереси і підлягає негайному скасуванню.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. за виконавчим листом №361/963/14-ц, у виконавчому провадженні №46225762 щодо внесення ОСОБА_1 в реєстр боржників та встановлення щодо нього тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а також зняття неправомірними, зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 23.02.2018 р. у виконавчому провадженні №46225762 та зняти відповідні обмеження, про що повідомити ОСОБА_1 письмово.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, заявник направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко О.С не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ст. 446 ЦПК, розділу VI ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За вимогами розділу VIІ ЦПК, щодо судового контролю за виконанням судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог п.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», судовий контроль за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження можуть звернутись до суду, що розглянув справу, як суд першої інстанції.

За змістом статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. від 23 лютого 2018 року у рамках виконавчого провадження №46225762 з примусового виконання виконавчого листа №361/963/14-ц, виданого Броварським міськрайонним судом київської області 21 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття до 02.12.2019 ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (а.с.11).

Згідно листа державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. №46225762/3 від 16.02.2018 р., заявника ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с.12).

Рішенням начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби впс «Жуляни» ОКПП «Київ» старшого лейтенанта Авраменка К.В. від 29 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України, у зв`язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначеній особі на підставі постанови Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23 лютого 2018 року ВП №46225762 тимчасово обмежено у праві виїзду з України (а.с.13).

Відповідно до довідки-розрахунку №46225762/3 від 01 лютого 2018 року, складеної державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко О.С., загальна заборгованість по сплаті аліментів в період з 28 листопада 2014 року по 01 лютого 2018 року становить 56299,00 грн. (а.с.14-16).

Згідно довідки №, виданої Броварським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області за №48 від 15 лютого 2019 року пенсіонеру ОСОБА_1 , останній перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Київській області та отримує пенсію по інвалідності, поточний борг по сплаті аліментів складає 718,17 грн. (а.с.17).

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року р. № 1404-VIII.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Як передбачено ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Суд вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали виконавчого провадження №46225762, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього обов`язків щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 260, 447-453 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича за виконавчим листом №361/963/14-ц, у виконавчому провадженні № 46225762 щодо внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та встановлення щодо ОСОБА_1 тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а також зняття - неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 23.02.2018 р. у виконавчому провадженні № 46225762 та зняти відповідні обмеження про що повідомити ОСОБА_1 письмово.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С.Сердинський