Справа № 139/926/14
Провадження № 6/139/7/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника Мурованокуриловецького РВ ДВС Гевко О.М.,

та секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Мурованокуриловецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про скасування заборони виїзду за кордон, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 21 жовтня 2014 року задоволено подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції Гевко О.М. та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до повного виконання ним зведеного виконавчого провадження № 148/4 від 11 березня 2014 року.

Заявляючи, що ні в Мурованокуриловецькому РВ ДВС, ні в Святошинському РВ ДВС м. Києва на виконанні зведеного виконавчого провадження нема, а також, те, що виконавчі листи були виконані в повному обсязі, 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою. У цій заяві ОСОБА_1 зазначив, що специфіка та умови його роботи такі, що потребують систематичного виїзду за межі України, а тому подальше існування обмеження у праві виїзду за кордон порушує його конституційне право на свободу пересування та призведе до втрати роботи.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 24), представники Святошинського РВ ДВС та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явилися і не повідомили про причину неявки.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представників Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свою вимогу і пояснив: Він дійсно мав заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 27 тисяч доларів США. В ході розгляду його попередньої заяви у 2018 році йому стало відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" отримало право вимоги за його зобов`язанням перед ПАТ «УкрСиббанк». В рахунок існуючої заборгованості у нього забрали автомобіль, а тому він не зобов`язаний погашати борг ще й грошовими коштами. Крім того, у Мурованокуриловецькому РВ ДВС за місцем реєстрації його місця проживання виконавчого зведеного провадження, за яким щодо нього було застосовано обмеження у праві виїзду за кордон, нема, його також нема на виконанні в останньому відомому йому відділі ДВС - Святошинському м. Києва. Просив скасувати ухвалу про встановлення обмеження та зняти тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Представник Мурованокуриловецького РВ ДВС Гевко Олена Миколаївна ствердила обставину, що дійсно у їх відділі до 28 жовтня 2014 року перебувало зведене виконавче провадження за боржником ОСОБА_1 , в т.ч. за виконавчим листом про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» 217 тисяч гривень. Це зведене виконавче провадження було направлено за місцем встановленого місця проживання боржника до Солом`янського РВ ДВС м. Києва. За останньою інформацією, яка мається в автоматизованій системі виконавчих проваджень, виконавчий документ з виконання рішення Мурованокуриловецького районного суду від 04.07.2014 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 217 тисяч гривень перебував на виконанні в Святошинському РВ ДВС м. Києва до 01 листопада 2017 року.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного висновку:

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Судом встановлено, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року у справі 139/266/14-ц із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто кредитну заборгованість на загальну суму 27146,20 долара США у гривневому еквіваленті. З інформації начальника Мурованокуриловецького РВ ДВС № 3375 від 04.09.2017 (а.с. 12-13) слідує, що на виконанні у цьому відділі з липня до 28 жовтня 2014 року перебував виконавчий лист за згаданим вище судовим рішенням, який виконувався в рамках зведеного виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 № 148/4. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 21 жовтня 2014 року (а.с. 9-11) ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до повного виконання зведеного виконавчого провадження № 148/4 від 11 березня 2014 року. З цієї ж ухвали слідує, що складовою зведеного виконавчого провадження № 148/4 були виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_1 :

-214 гривень судового збору у справі Тернавського районного суду № 2-2776/2011,

-229 гривень40 копійок судового збору у справі Погребищенського районного суду № 220/2612/2012,

-2169 гривень 80 копійок судового збору у справі Мурованокуриловецького районного суду № 139/266/14-ц,

-216979 гривень 56 копійок на користь ПАТ «УкрСиббанк» у справі Мурованокуриловецького районного суду № 139/266/14-ц.

Постановою державного виконавця ДВС Мурованокуриловецького ГТУЮ від 28 жовтня 2014 року (а.с. 15-16) та квитанціями від 16 вересня 2019 року (а.с. 19) ОСОБА_1 довів, що він повністю виконав три виконавчих листа про стягнення з нього судового збору, які були складовою зведеного виконавчого провадження № 148/4.

В той же час, з інформації виконувача обов`язки начальника Святошинського РВ ДВС м. Києва № 49057104/ 54260 від 14 серпня 2019 року (а.с. 14) слідує, що постановою державного виконавця від 19 жовтня 2015 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 216979 гривень 56 копійок. У цьому виконавчому провадженні постановою головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Федоренко А.М. від 23 серпня 2017 року (а.с. 17-18) було накладено арешт на все майно боржника. Однак, 01 листопада 2017 року у виконавчому провадженні прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що арештований транспортний засіб боржника перебував у розшуку понад рік.

В судовому засіданні боржник за виконавчим документом ОСОБА_1 також заявив, що на виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» у нього було арештовано і вилучено автомобіль, вартість якого мала б покрити суму заборгованості та інші витрати, однак, цей автомобіль в процесі виконання зник і знаходиться в розшуку.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суду не надано доказів, що станом на день розгляду цієї заяви мається відкрите виконавче провадження на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року у справі 139/266/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк»заборгованості в сумі 216979 гривень 56 копійок.

Виходячи з вищевказаних норм національного законодавства, на стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на неї рішенням суду.

Оскільки, підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, відпали, заява ОСОБА_1 про скасування вказаного обмеження підлягає до задоволення.

Керуючись: ст. 33 Конституції України, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12, 13, 76-81, 197-198, 200, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву задовольнити. Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), накладене ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2014 року у справі № 139/926/14-ц.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ___________