Справа № 417/9034/19
Провадження № 2/417/374/19
РІШЕННЯ

Іменем україни

"17" жовтня 2019 р. смт Марківка

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Дідоренко А.Е.

за участю секретаря Колеснік В.В.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації Луганської області (орган опіки та піклування) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

15.08.2019 року позивач звернулася до Марківського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації Луганської області (орган опіки та піклування) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 03.09.2019 року вищезазначена позовна заява була прийнята до розгляду та призначена в підготовче судове засідання.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 в АДРЕСА_2 , що підтверджується ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 09.02.2015, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2015 року та технічним паспортом.

Відповідач ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_3 з 2017 року за вказаною адресою не проживають. Їх особисті речі в квартирі відсутні, вони мають інше постійне місце проживання, що свідчить про відсутність інтересу до вказаного житла. Позивач зазначає, що на даний час її племінниця мешкає в Російській Федерації, інформацією про конкретну адресу місця проживання останньої не володіє.

Реєстрація відповідача ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_3 на даний час створює для позивача, як власника, певні труднощі, пов`язані з реалізацією її прав.

Представник позивача ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, до судового розгляду справи надали заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають (а.с.37-38).

Відповідачі ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, заперечень на позов не надали (а.с.35,53).

Третя особа представник Служби у справах дітей Марківської районної державної адміністрації Луганської області Меженський В.М. в судове засідання не з`явився, до судового розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.39-41).

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 в АДРЕСА_2 , що підтверджується ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 09.02.2015 справа №417/434/14-ц, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2015 року та технічним паспортом, виготовленим Марківським РБТІ від 25.10.2016 року (а.с.9-12).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та проживання, виданої сільським головою Краснопільської сільської ради Брюховецькою І.Ю. за №463 від 05.08.2019 року, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (гол/госп.), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (правнук) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (онука) (а.с.13).

Факт не проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 засвідчується актом, в якому зазначено, що внаслідок обстеження виявлено, що вказані вище особи не проживають за даною адресою з 2017 року і знаходяться за межами України, зсвідчується депутатом Краснопільської сільської ради Корочанською Я.Б., в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.15).

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_3 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 відсутні, не є власниками вищевказаного будинку, а тому втратила право користування ним.

Визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням не порушує прав малолітньої дитини, так як вона фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов`язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованим будинку малолітній ОСОБА_3 не набув за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно помешкання, і відповідно, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачка з малолітнім сином продовжують бути зареєстрованими у квартирі, але фактично в ній не проживають більше двох років, тобто понад встановлені законодавством терміни, тим самим порушують права позивача ОСОБА_1 на власний розсуд розпоряджатися належним житлом. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем відповідно квитанції №0.0..1 від 14.08.2019 сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., в позові позивач просить стягнути судові витрати з відповідача, отже судові витрати підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 81 280, 281 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації Луганської області (орган опіки та піклування) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку с.Тернівка Марківського району Луганської області та її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Великий Камінь Приморського краю, Росії такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 житлового будинку з прилеглими до АДРЕСА_4 будівлями АДРЕСА_5 спорудами АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Е. Дідоренко