Дата документу 04.10.2019 Справа № 336/1488/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/1488/19 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/807/2588/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (представник - ОСОБА_2 ) про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ

В березні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 (представник - ОСОБА_2 ) про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували у шлюбі з 20.10.2000. Шлюбні відносини тривали до 2017 року, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, яке набрало законної сили 08.08.2017, шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.04.2017 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2017 до досягнення дитиною повноліття.

23.01.2018 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частині мінімального стягнення - не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

10.11.2017 позивачкою укладено договір із ФОП ОСОБА_5 про надання інформаційних (консультаційних) послуг №101117/& щодо інформаційних послуг про існуючі програми освіти за кордоном для сина, відповідно до умов якого ОСОБА_3 сплачено 12 000,00 гривень. Після отримання повної середньої освіти ОСОБА_4 продовжив навчання у New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа з вересня 2018 року. Фактичні витрати на навчання дитини, сплачені позивачкою, становлять:

- 18.06.2018 - 651,53 дол. США за авіа-білети,

- 30.07.2018 - 4 100,00 дол. США (сплата за 1 семестр навчання),

- 21.12.2018 - 2 794,00 дол. США (сплата за 1 семестр навчання).

Загальна сума витрат становить 7 545,53 дол. США, що станом на 15.02.2019, згідно з офіційним курсом НБУ (27,15 гривень за 1 дол. США), складає 204 861,14 гривень, а, із урахуванням сплати за надання інформаційних послуг, - 216 861,14 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з ОСОБА_1 понесені ОСОБА_3 додаткові витрати на сина ОСОБА_4 у загальному розмірі 216861,14 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , додаткові витрати на їх дитину ОСОБА_4 у загальному розмірі 108430,57 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 1084,30 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надав, про те це не заважає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності понесення позивачкою додаткових витрат на навчання дитини.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року, на який послався суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.01.2018 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Збільшено розмір аліментів, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2017 р. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Тобто, на даний час стягнення аліментів на підставі рішення суду припинено у зв`язку із досягненням дитиною повноліття (а.с.8).

10.11.2017 року позивачкою укладено договір із ФОП ОСОБА_5 про надання інформаційних (консультаційних) послуг №101117/& щодо інформаційних послуг про існуючі програми освіти за кордоном для сина, відповідно до умов якого в рахунок вартості наданих послуг відповідно до п. 4.1.1 договору ОСОБА_3 сплачено 12 000,00 гривень (а.с.10-11)

ОСОБА_4 навчається у New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа з вересня 2018 року за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків». Строк навчання 1 рік 8 місяців з оплатою 4550 доларів США/рік навчання. Очікувана дата закінчення навчання 30.06.2020, що підтверджено відомостями перевірки зарахування станом на 13.02.2019 (у засвідченому бюро перекладів « Аліф » перекладі). Фактичні витрати на навчання дитини підтверджені наданими доказами (копіями банківських переказів, платіжних доручень на SWIFT платежі), сплачені позивачкою, становлять:

- 18.06.2018 - 651,53 дол. США за авіа-білети (вартість проїзду до коледжу у липні 2017 року),

- 30.07.2018 - 4 100,00 дол. США (сплата за 1 семестр навчання),

- 21.12.2018 - 2 794,00 дол. США (сплата за 2 семестр навчання).

Загальна сума витрат становить 7 545,53 дол. США, що станом на 15.02.2019 згідно з офіційним курсом НБУ на момент подання позову (27,15 гривень за 1 дол. США) складає 204 861,14 гривень, а, із урахуванням сплати за надання інформаційних послуг, - 216 861,14 гривень.

Усі витрати понесені позивачкою у період неповноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Матеріали справи містять квитанції на підтвердження оплати навчання ОСОБА_4 New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа.

Вказані докази є належними , достатніми та допустимими в розумінні ст.. ст.. 77,78,80 ЦПК України для задоволення в цій частині позовних вимог.

Враховуючи доведеність факту понесення позивачем додаткових витрат на утримання дитини на суму 216861,14 грн., обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача, як батька дитини на користь позивача половини понесених нею вищевказаних додаткових витрат, що становить 108430,57 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідач зазначав, що витрати на навчання за кордоном не є виправданими, позаяк дитина могла навчатися і у вітчизняному навчальному закладі, а законодавством взагалі не вимагається отримання вищої або середньої спеціальної освіти.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія вважає, що отримання дитиною середньої спеціальної або вищої освіти в період її неповноліття відноситься до тих обставин, які сприяють розвитку дитини, забезпеченню її права на рівень життя, необхідний для подальшого розумового, духовного, морального і соціального розвитку, адаптації у соціумі, обранні професії та, в решті сприяють у забезпеченні для дитини можливостей щодо створення нею належних умов для подальшого життя.

Тим більше суд першої інстанції лише частково стягнув понесені матір`ю дитини витрати, які були здійснені у період неповноліття дитини.

У апеляційній скарзі, заперечуючи проти позову, відповідач не посилався на свій скрутний майновий стан або будь-які інші обставини, які унеможливлювали б його участь у витратах на навчання неповнолітньої дитини.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 4 жовтня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков