Справа № 182/6432/16-ц
Провадження № 2/0182/2537/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.10.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Представник позивача - Гаренко Надія Володимирівна за довіреністю № 2166-К-Н-О від 02.05.2019 року (а.с.101).

Обставини справи:

23.11.2016 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 768,04 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.01.2008 року відповідач отримав кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на умовах, визначених Банком.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач зобов`язувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за його користування відсотків у встановлені терміни ОСОБА_1 не виконує, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року складає 17 768,04 грн., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту - 993,76 грн.;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом - 12590,09 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією - 3100,00 грн.;

- штраф (фіксована частина) -250,00 грн.;

- штраф (процентна складова) - 834,19 грн.

Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання кредиту, не повертає позивачу кредитні кошти та пов`язані із кредитом платежі, представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати (а.с.2-3).

Разом із позовною заявою представник позивача подавав заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.19), а також заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.20).

Ухвалою суду від 08.12.2016 року провадження по справі було відкрито (а.с.23) та заочним рішенням від 04.05.2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено (а.с.34-35).

03.07.2019 року відповідач подав заяву про перегляд та скасування даного заочного рішення (а.с.42-44). 04.07.2019 року судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання, призначеного на 10.07.2019 року о 09.00 год. щодо перегляду заочного рішення, в режимі відео конференції (а.с.50).

10.07.2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» надав відзив на заяву про скасування заочного рішення (а.с.63-74).

Ухвалою суду від 10.07.2019 року ОСОБА_1 поновлено пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, а також скасовано заочне рішення від 04.05.2017 року, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та роз`яснено відповідачеві його право надати відзив на позовну заяву (а.с.79-80).

26.07.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», у якому позовні вимоги не визнав та проти задоволення позову заперечив. Посилався на те, що на його платіжну картку було встановлено кредитний ліміт на суму 250,00 грн., а Банк самовільно, без достатніх правових підстав, збільшив його до 2000,00 грн. Крім того, враховуючи відсутність відомостей про строк дії картки, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, в межах якого можна звернутися в суд за захистом своїх прав. З розрахунку заборгованості позивачеві стало відомо про погашення ним 01.03.2014 року кредитної заборгованості у сумі 50 грн. Однак, він не сплачував ці кошти у добровільному порядку, Банк примусово списав їх з іншого його рахунку. Також зазначає про те, що одночасне нарахування та стягнення штрафів і пені порушує вимоги ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Умови та правила надання банківських послуг, на підставі яких банком була розрахована сума заборгованості, ОСОБА_1 не визнає та заперечує своє ознайомлення з ними та підписання (а.с.88-91).

29.07.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.104-109), у якій зазначив про можливість Банку змінювати кредитний ліміт згідно п.3.2 укладеного Договору та списувати кошти з будь-якого рахунку боржника з метою погашення його зобов`язань за договором (п.5.6. Умов та правил користування платіжною карткою). Посилання відповідача на строк дії картки є некоректними, оскільки датою 06.2015 року (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та строки, встановлені тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання грошових зобов`язань та припинення зобов`язання в цілому. Договір, укладений сторонами, є чинним, оскільки його дія лонгується кожні 12 місяців згідно умов та правил надання банківських послуг. Пеня і штраф, на думку представника позивача, не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій, які можуть застосовуватися у межах одного виду відповідальності. До того ж, згідно вимог цивільного законодавства, сторони є вільними в укладанні договорів, тому ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, яким передбачено санкції за його невиконання, погодився з усіма його умовами.

Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.

Судом встановлено:

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, які врегульовані книгами четвертою, п`ятою ЦК України, тому суд при розгляді справи та ухваленні рішення бере до уваги саме на ці норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики(частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2008 року ОСОБА_1 підписав заяву позичальника № SAMDN2780 в ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7).

За умовами даної Заяви відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 250,00 грн. та базовою процентною ставкою повернення 3% на місяць на залишок заборгованості по кредиту (а.с.7). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених даним Договором, більш ніж на 120 днів, у зв`язку з чим Банк вимушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний заплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5 % суми позову (а.с.7 на зв.). Банк має право у будь-який час збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (п. 4 заяви). Погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів (п. 5 Заяви).

Отже, зазначений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача на надання йому Банком відповідної платіжної картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Умовами заяви від 11.02.2008 року, а саме п.п.4,5 (а.с.7), передбачено збільшення кредитного ліміту Банком в односторонньому порядку та списання коштів з рахунку відповідача, тому суд не бере до уваги заперечення ОСОБА_1 проти позову в цій частині.

У ході розгляду справи відповідач не оспорив той факт, що свої зобов`язання за кредитним договором у належний строк не виконував.

Як вбачається з розрахунку, станом на 31.10.2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 17 768,04 грн. та складається з наступного:

-Заборгованість за кредитом - 993,76 грн.;

-Заборгованість за відсотками - 12590,09 грн.;

-Заборгованість за пенею та комісією - 3100,00 грн.;

-Штраф (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн.,

-Штраф (процентна складова) у розмірі 834,19 грн. (а.с.4-6).

ОСОБА_1 у своєму відзиві не визнає підписання ним умов та правил надання банківських послуг та свою обізнаність із ними у тій редакції, яка міститься в матеріалах позову. Проте, суд звертає увагу на те, що предметом позову стали вимоги, які передбачені у самій анкеті-заяві про приєднання, факт підписання якої та отримання кредиту відповідач не оспорював (а.с.7).

У заяві позичальника процентна ставка визначена у сумі 3 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.7 на зв.), що складає 36 % на рік. Крім того, даною заявою від 11.02.2008 року передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, у зв`язку з чим Банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% суми позову (а.с.7 на зв.). Таким чином, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду Банк посилається виключно на обставини, передбачені заявою позичальника, підписаною ОСОБА_1 . Тому, посилання відповідача на правову позицію, висловлену Великою Палатою ВС 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, якою встановлено, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті, не можна розцінювати як частину кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачкою та не визнаються нею, не підлягають застосуванню до правовідносин по даній цивільній справі.

Заперечення відповідача проти позову в частині закінчення строків позовної давності суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 за умовами кредитного договору, укладеного між ним та Банком, отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня 06.2015 року (а.с.75).

Відповідно до виписки по кредитній картці № НОМЕР_3 , відкритої для ОСОБА_1 , 03.03.2014 року дану кредитну картку було поповнено в терміналі самообслуговування за адресою: АДРЕСА_1 відділення Банку, зона 24 (а.с.111).

Враховуючи, що останній платіж було здійснено 03.03.2014 року у терміналі самообслуговування, суд не бере до уваги зауваження відповідача про самостійне списання коштів Банком з його рахунку, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Банк звернувся до суду з позовом 23.11.2016 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 11.02.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується з вимогами позивача, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення кредитних коштів та інших передбачених Договором платежів.

Частиною 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача, останнім суду не надано.

Враховуючи, що ОСОБА_1 факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечив, з умовами договору, укладеного між ним та Банком, був ознайомлений, однак свої зобов`язання щодо повернення кредиту на умовах, визначених Договором, не виконав, беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України, не надав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у примусовому порядку.

У той же час, суд погоджується з ОСОБА_1 та вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення пені задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Також, стягнення пені не передбачено умовами заяви позивальника від 11.02.2008 року (а.с.7).

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача за умовами кредитного договору підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 14 668, 04 грн., а саме: 993,76 грн. - тіло кредиту, 12590,09 грн. - відсотки за користування кредитом, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 834,19 грн. - штраф (процентна складова).

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом Банком була оплачена мінімальна ставка судового збору, яка діяла станом на 23.11.2016 року, у розмірі 1378,00 грн. (а.с.1), суд дійшов висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 6,11,526,625,629,1048,1050,1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 993,76 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 12 590,09 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 834,19 грн., а всього 14 668 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційного Банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 07.10.2019 року.

Дані про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ).

відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ).

Суддя: А. Г. Багрова