КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Суханової Є.М.,

Сержанюка А.С.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків», в особі представника адвоката Дударенко Анни Михайлівни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Журавського В.В., від 01 липня 2019 року (повний текст рішення складено 11 липня 2019 року)у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» до ОСОБА_1 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення дії договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» звернулося до суду з наведеним позовом.

Просило визнати поновленим на той саме строк та на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки від 21 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків», в особі представника адвоката Дударенко А.М. з судовим рішенням не погодилося та 08 серпня 2019 року подало апеляційну скаргу. Рішенням суду першої інстанції вважало незаконним і необґрунтованим та вказало, що суд неправильно установив обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів і неправильно визначив спірні правовідносини.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу. Просив у задоволені апеляційної скарги відмовити, оскільки рішення суду вважав законним і обґрунтованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства. Про дату та час розгляду справи він був повідомлений належним чином, попри це в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлене і матеріалами справи підтверджене таке.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,8446 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:001:0357, що розташовується в межах Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

21 грудня 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» та ОСОБА_1 уклали договір оренди землі, зареєстрований 24 липня 2012 року Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі Київської області.

30 серпня 2016 року ОСОБА_1 уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Макрогор», який в подальшому рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року, був визнаний недійсним, а рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки скасовано.

Листом від 16 червня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» повідомило ОСОБА_1 про закінчення договірних відносин та користуючись переважним правом перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, запропонувало йому укласти додаткову угоду та продовжити строк дії договору оренди. Додатком до вказаного листа зазначено проект додаткової угоди з підписом директора в 2-х примірниках.

28 вересня 2017 року ОСОБА_1 листом повідомив товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків», що лист щодо поновлення договору оренди землі, строк дії якого сплив, залишає без задоволення і щодо поновлення договору заперечує. З посиланням на порушення позивачем норм ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вказав, що листа повідомлення про намір продовжити договір оренди до спливу його строку від позивача не отримував, у зв`язку з існуванням судового спору категорично заперечував проти наявного у позивача права на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою та неодноразово наголошував через свого представника про відсутність бажання укладати будь-які договори з відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки між сторонами укладеною та поновлення строку дії договору оренди землі.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують установлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанції обґрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Всупереч твердженням апелянта щодо належного виконання ним обов`язків за умовами договору, орендну плату за договором з 2016 року позивачем фактично не сплачено, що визнали в суді обидві сторони.

Оскільки судом по справі встановлено, що за довго до спливу строку договору оренди землі між сторонами існував судовий спір, під час якого відповідач, з посиланням на порушення орендарем вимог Закону, заперечував проти наявного у позивача права на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою та неодноразово заявляв про відсутність бажання укладати будь-які договори з позивачем, а також фактично уклав договір оренди землі з іншою особою, всупереч заявам апелянта, наведене свідчить про недосягнення між сторонами домовленості щодо істотних умов договору та припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі.

Аргументи апелянта щодо не врахування судом вказаних ним обставин матеріалам справи не відповідають.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 394/124/18-ц, то в даному конкретному випадку цей висновок до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки обставини обох справ різняться.

З тих же підстав необгрутованими являються і посилання апелянта на Постанову Палати КГС ВС від 10.09.2018 № 920/739/17.

Інші доводи апеляційної скарги висновків теж суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм земельного, цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Під час прийняття постанови колегія суддів, крім того, враховує вимоги Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 01 липня 2019 року залишити без змін

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків», в особі представника адвоката Дударенко Анни Михайлівни залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Є.М. Суханова,

А.С. Сержанюк