Справа №442/283/19
Провадження №2/442/464/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Чолавін Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог посилається на те, що є власником вищезгаданого будинку. В ньому, окрім неї, зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі ОСОБА_4 , який фактично проживає в будинку своєї матері по АДРЕСА_1 . Факт його реєстрації в будинку створює для неї негативні наслідки, спричиняє матеріальні збитки, зокрема, по оплаті за комунальні послуги. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві.

Представники позивача також підтримали позов, просили його задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення позову посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 підтримав думку свого довірителя, просив відмовити у позові за його безпідставністю.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є донькою сторін. Коли вона була малою, то батьки весь час сварилися. Батько пив, а з хати його ніхто не виганяв. Він сам тікав, щоб уникнути фізичної роботи. Мама будівельник і, як пізно приходила додому, то він її бив, а потім йшов з хати. Відносини у неї з матір`ю добрі, а з батьком навпаки. З 2012 року в будинку АДРЕСА_2 ані батька, ані його речей немає. В будинку проживає мама, вона, двоє її дітей і чоловік. Батько не приходить і не просить вселитися. Намагався зайти в будинок в 2013 році два-три рази, однак зчинився скандал і більше не намагався. Пішов жити у новобудову, де немає світла та газу, яку будували її батьки разом, але і звідти сам пішов.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є сестрою для відповідача. Він є роботящою людиною, побудував хату, літню кухню, викопав криницю. Проживав за адресою, за якою позивач хоче його виписати. 25.07.2018 року зламав руку і два місяці перебував у лікарні. До хати його не пустили і він пішов жити до мами, а після цього знову на місяць попав до лікарні.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд зважає на таке.

Під час ухвалення рішення суд вирішуєпитання, передбачені статтею 264 ЦПК.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що позивачу, згідно рішення виконкому Солонської сільської ради №24 від 28.07.2017 року, належить житловий будинок АДРЕСА_2 , що безспірно підтверджується витягом з Державногореєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.09.2017 року.

З оглянутих актів, виданих комісією Солонської сільської ради від 04.10.2018 року, 30.11.2018 року та від 20.12.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак, по даній адресі не проживає з 2014 року по даний час. Проживав у новозбудованому житловому будинку, який побудований на подвір`ї за цією ж адресою, а з серпня 2018 року проживає у батьків по

АДРЕСА_1 ділянки по АДРЕСА_2 та новобудова без реєстрації на неї права власності та присвоєння їй поштової адреси, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Позов стверджується трьома актами органу місцевого самоврядування: від 04.10.2018 року, від 30.11.2018 та від 20.12.2018 року.

Два з цих актів як докази спростовуються наданими відповідачем довідками про перебування його в час їх складення на стаціонарному лікуванні.

Тобто, до уваги судом може братись тільки акт від 30.11.2018 року, за яким у ньому викладені ті ж дані, що і в двох інших: відповідач не проживає по Липовецькій АДРЕСА_3 75 з 2014 року по даний час, а проживав у новозбудованому житловому будинку. Крім того, згідно показів свідка - доньки обох сторін, яка перебуває в поганих відносинах із відповідачем-батьком, з 2012 року вже ні батька, ні його речей у хаті не було. Він декілька разів намагався зайти у 2013 році до хати, але внаслідок скандалу не зміг і більше не намагався. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 25.10.2017 року у справі між тими ж сторонами було встановлено (за даними самої ж позивачки), що станом на час його постановлення «в будинку проживає її колишній чоловік».

З числа наведених доказів у справі суд звісно сприймає за найоб`єктивніший рішення суду від 25.10.2017 року із даними, на підставі яких можна встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для її вирішення. Звідси, показання свідка ОСОБА_6 із повідомленням про відомі їй і наведені вище обставини, які мають значення для справи, суд вважає такими що суперечать належним та допустимим доказам і сприймає критично.

Відтак, за наявності одного письмового доказу, що суперечить, встановленим об`єктивним обставинам справи даними, позов не може підлягати до задоволення. При цьому, тривала відсутність відповідача зумовлена поважними причинами перебування на стаціонарному лікуванні, та на час звернення до суду не минуло строку в один рік його безпричинної відсутності без вимушених причин, позивачкою не надано жодного доказу який би підтверджував порушення її права (вказана неможливість призначення субсидії) тощо.

Окрім того, суд бере до уваги, що втрата права на житло є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є недоведеними та не підлягають до задоволення.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 102, 113, 43, 81, 264, 265 ЦПК України , суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Складання повного тексту рішення суду завершено 22.05.2019 року.

Суддя Медведик Л.О.