ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 623/2877/19

Провадження № 22-ц/818/4322/19

01 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Пилипчук Н.П., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Касаційний адміністративний суду,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2019 року в складі судді Винниченко П.П.,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом про визнання незаконним ухвали Касаційного адміністративного суду від 03 липня 2019 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху та від 18 червня 2019 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування рішення та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 03 липня 2019 року Касаційний адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за його скаргою, у зв`язку з чим вважає, що ухвала постановлена з порушенням вимог ч.ч. 1- ст. 242, ч. 4 ст. 333 та ч. 1 ст. 341 КАС України. Зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства не містить процедури оскарження незаконних діянь Касаційного адміністративного суду, але це право йому надано ст.. 55 Конституції України.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду про визнання незаконним рішення органу державної влади.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати по ухвалити нове рішення по суті позову. Зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України не містить процедури оскарження незаконних дій Касаційного адміністративного суду, але стаття 55 Конституції передбачає право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду про визнання незаконним рішення органу державної влади, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статей 126, 129 Конституції України законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Проте, у справі, яка переглядається, між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому справа не підсудна судам загальної юрисдикції.

Такій спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії (рішення) вчинені при здійсненні правосуддя.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

За таких обставин необхідно зробити висновок, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У зв`язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

Зі змісту позовних вимог позивача чітко вбачається, що предметом спору є виключно процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя, а саме відмова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у відкритті касаційного провадження. Саме у зв`язку з незгодою з процесуальним рішенням, яке набрало законної сили, є остаточним та оскарженню не підлягає, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконною ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 липня 2019 року.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з розглядом конкретної справи, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд, як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя, то у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, так як заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та повторюють доводи позовної заяви, яким з урахуванням предмета позову та складу сторін у справі суд першої інстанції надав оцінки на стадії відкриття провадження у справі, та з якою погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: Н.П. Пилипчук А.І. Колтунова