Номер провадження: 22-ц/813/579/19
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/20705/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач Жубер ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, заапеляційною скаргою адвоката Бикова Григорія Євгеновича представника ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кічмаренка С.М. о 12 годині 01 хвилині 16 жовтня 2018 року,

встановив:

У жовтні 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.09.2017 року, просить стягнути з відповідача на його користь: 1) суму боргу за договором позики у розмірі - 12 000 доларів США; 2) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 100 000 грн..

ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що він надав відповідачці у борг грошові кошти в розмірі - 19 000 доларів США. 11.09.2015 р. відповідачка повернула частину боргу у розмірі - 7 000 доларів США, а решту зобов`язалася повернути через кілька днів, про що була складане розписка, яка підписана ним і відповідачкою. До теперішнього часу сума боргу не повернута.

Внаслідок вказаних дій йому заподіяно моральну шкоду у вигляді переживань та страждань. Розмір відшкодування моральної шкоди становить - 100 000 грн. Враховуючи, що відповідачем зобов`язання за договором позики виконані не були позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду із даним позовом (Т. 1, а. с. 1 1 зворотна сторона, 169 - 173).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 р., у задоволенні вищевказаного позову було відмовлено.

Вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що розписка, складена 11.09.2015 р. про отримання позивачем у відповідачці грошових коштів, є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам закону щодо укладення договору позики (Т. 1, а. с. 62 63, 97 100).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 р. рішення Приморського районною суду м. Одеси від 24 травня 2016 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, не з`ясували правову природу розписки, не дали оцінку зазначеному у розписці про отримання коштів і зобов`язання їх повернення частинами, не зробили висновку чи не брався борг із зобов`язанням його повернення, не виявили справжню правову природу розписки та дійшли до передчасного висновку про відсутність між сторонами правовідносин, що випливають із договору позики.При цьому суди не звернули уваги на те, що підписуючи розписку, ОСОБА_2 зазначила, що повертає 7 тис. доларів США в якості першого платежу за боргом в 19 тис. доларів США. Тобто, з розписки, хоча і складеної своєрідним чином, вбачається, що ОСОБА_2 брала борг у сумі 19 тис. доларів США, і повертає 7 тис. доларів США. Тобто обов`язок повернення позики був (Т. 1, а. с. 145 147).

16 жовтня 2018 р. за результатами нового розгляду Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення яким вищезазначений позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі - 335 814 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі - 3 121 грн. 05 коп..

У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що факт отримання грошових коштів відповідачкою підтверджується розпискою від 11.09.2015 р., копія якої наявна в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 4, 5), яка підтверджує факт передачі грошей, сплати частини боргу та є підтвердженням суми остаточного платежу(Т. 1, а. с. 236 - 238).

Представник ОСОБА_2 адвокат Биков Г.Є. в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення боргу. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання відповідачкою спірної грошової суми від позивача. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутня розписка про отримання відповідачем від позивача коштів у розмірі - 19 000 доларів США. Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов неправильних висновків щодо наявності між сторонами договірних правовідносин, заснованих на договорі позики.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Стратулат С.Д. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржуване рішення залишити без змін. Посилається на низку письмових доказів в матеріалах справи, якими на думку останнього підтверджено доводи та вимоги позовної заяви (Т 2, а. с. 7 13).

У поясненнях щодо відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Биков Г.Є. просить апеляційну скаргу задовольнити. Оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилається на недопустимість і неналежність низки доказів, якими у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Стратулат С.Д. обґрунтовує вимоги позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Биков Г.Є. підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 адвокат Стратулат С.Д.у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та пояснень на відзив на апеляційну скаргу, вислухавши осіб, які з`явились у судове засідання, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі і в поясненнях щодо відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 не оскаржив, а тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення боргу за позикою. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 16, 526, 626, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 16, 526 ЦК України чинних на час виникнення спірних правовідносин) та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги та поясненнь щодо відзиву на апеляційну скаргу не спростовують вказаних висновків суду.

Судами встановлено, що позивач на підтвердження боргового зобов`язання ОСОБА_2 надав розписку від 11 вересня 2015 року, згідно з якою він отримав 7 тис. доларів США у вересні місяці в якості першого платежу за боргом у розмірі 19 тис. доларів США, які він позичив ОСОБА_2 для придбання та ремонту квартири в центрі міста Одеси.

Між сторонами склалися правовідносини за кредитним договором.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною другою статті 16 ЦК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) зокрема передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути захист цивільного права або інтересу способом, що встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди сторони відповідача з фактом існування предмету позову, а саме з тим, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики. Ці доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на те, що своїм підписом в розписці від 11.09.2015 р., копія якої наявна в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 4, 5), ОСОБА_2 фактично підтвердила факт передачі грошей, сплати частини боргу, та суми остаточного платежу, а отже і факт існування між сторонами правовідносин за договором позики. Розписка підписана ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , що сторонами не заперечується (Т. 1, а. с. 4, 5).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вищезазначеною ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції зробив висновок щодо наявності обов`язку повернення позики у даній справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Сам факт звернення до правоохоронних органів позивачкою (Т. 1 а. с. 29), на який представник апелянта посилається в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги адже це не є підтвердженням того, що позивачкою було підписано розписку від 11.09.2015 р. під погрозою насильства. Інших доказів щодо недійсності вказаного правочину, зокрема, результату наведеного звернення до правоохоронних органів матеріали справи не містять.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є недоведеними, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пояснень щодо відзиву на апеляційну скаргу, а також для прийняття доводів представника ОСОБА_2 - адвоката Бикова Г.Є. у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бикова Григорія Євгеновича представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе