справа № 489/2126/19 провадження №2/489/1399/19
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Інгульський ВДВС), ОСОБА_2 про зняття арешту та заборони відчуження майна

встановив:

У квітні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з усього нерухомого майна, належного їй на праві власності, та заборону його відчуження, накладених постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Чмих Л.В., реєстраційний номер обтяження № 600053 від 13.06.2014.

В обґрунтування вимог вказала, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Однак, розпорядитися даною квартирою вона не має можливості, оскільки існує обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження всього належного їй на праві власності нерухомого майна, накладених постановою державного виконавця від 12.06.2014. Як їй стало відомо, у відділі державної виконавчої служби знаходилось зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1257, виданого 30.03.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості по кредитному договору № 28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 в загальній сумі 20009,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 159337,33 грн., боржником за яким визнано її, та виконавчого листа № 2/1416/266/2012, виданого 05.10.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме дві кімнати у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 , що належить їй на праві спільної часткової власності з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні 141400,00 грн. 12.06.2014 в рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на її майно, та 02.10.2014 виконавчі провадження завершені відповідно до пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, за результатами аукціону на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 1076/К від 04.01.2019 новим кредитором із правом грошової вимоги та отримання заборгованості за кредитним договором № 28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 є ОСОБА_2 . Тому, зважаючи на те, що під час завершення виконавчого провадження державний виконавець згідно вимог статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був зняти арешт з нерухомого майна та заборону на його відчуження, вважає, що станом на теперішній час правові підставі для обтяження майна боржника відсутні.

Ухвалою суду від 15.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 25.09.2019 10:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У своїх заявах, позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити, відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідач Інгульський ВДВС причини неявки суду не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.11.2010, посвідченого приватним нотаріусом Ємельяновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3047, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень 13.06.2014 державним реєстратором внесено запис про обтяження за № 6000053 всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Чмих Л.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Із наданої представником позивача відповіді Інгульського ВДВС від 05.04.2019 № 23395 вбачається, що на виконанні у відділі знаходилось зведене виконавче провадження до якого входило виконавче провадження № 33505536 по виконанню виконавчого листа № 2-1257, виданого 30.03.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості по кредитному договору № 28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 в загальній сумі 20009,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 159337,33 грн., боржником за яким визнано позивача ОСОБА_1 , та виконавче провадження № 34605514 по виконанню виконавчого листа № 2/1416/266/2012, виданого 05.10.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме дві кімнати у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 Ѕ частки, ОСОБА_4 ј частки, ОСОБА_1 ј частки на праві власності, на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні 141400,00 грн.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень в рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем 12.06.2014 винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, та 02.10.2014 виконавчі провадження завершені відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання, про що складений акт про вилучення виконавчих проваджень на знищення від 19.02.2018.

На підтвердження вказаних обставин позивач надала постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.08.2014 та інформацію з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, відповідно до якої підставою для повернення вищевказаних виконавчих проваджень стало наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а саме Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 15.05.2019 також підтверджується, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить дві кімнати у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.06.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало останньому право вимоги за кредитним договором № 28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007.

04.01.2019 ПАТ «Дельта Банк» на підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-10-31-000190-b від 18.12.2018 відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 , зокрема права вимоги до боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які надали забезпечення за іпотечним договором на виконання вказаного кредитного договору, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно дві кімнати у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 .

Таким чином, у січні 2019 року ОСОБА_2 набула право вимоги за кредитним договором № 28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 , а також за іпотечним договором від 13.04.2007, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась солідарно відповідати за своєчасне і повне виконання зобов`язань останньою за кредитним договором № 28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Положеннями пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на момент повернення виконавчого документа стягувачу, передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною п`ятою наведеної норми передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Як встановлено судом, звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача неможливе в силу мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 47 у взаємозв`язку з вимогами пункту 7 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, воно є завершеним і ці поняття, не є тотожними.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 425/1341/17, згідно якої державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі).

Крім того встановлено, що рішення суду на підставі яких видано виконавчі листи про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не виконані.

Також матеріали справи не містять відомостей про те, що право стягувача, у даному випадку ОСОБА_2 , як нового кредитора, на повторне пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа, втрачено.

Щодо знищення виконавчого провадження, про що вказано у на наданій на запит позивача відповіді Інгульського ВДВС від 05.04.2019 № 23395 та позовній заяві, це також не є підставою для скасування арешту, оскільки порядок відновлення виконавчого провадження врегульовано статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд звертає увагу, що позивачем подано до суду позовну заяву про зняття арешту з майна, відповідачами в якій вказано Інгульського ВДВС та ОСОБА_2 , як нового кредитора.

Між тим, пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно); відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване; як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, який у випадках, передбачених законом, виконує судове рішення.

З обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги та правові підстави на які посилається позивач вбачається, що позивачем невірно визначено коло учасників справи, зокрема відділу державної виконавчої служби, який не є належним відповідачем у такій справі.

За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні у справі докази та виходячи з меж судового розгляду, встановленого частиною першою статті 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_2 про зняття арешту та заборони відчуження майна відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 61;

відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 17.10.2019.

Суддя І.В.Коваленко