Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 359/103/15-ц

провадження № 61-24224св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Бориспільська міська рада, виконавчий комітет Бориспільської міської ради,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бориспільської міської ради, виконавчого комітету Бориспільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», про зобов`язання виконати опоряджувальні роботи в квартирі.

Позов обгрунтовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 30 серпня 2005 року № 530 ОСОБА_1 надано квартиру АДРЕСА_1 . 07 листопада 2005 року він отримав ордер на цю квартиру як особа, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії. У 2009 році він звертався до депутата міської ради щодо складання акта обстеження житлових та матеріально-побутових умов, яким встановлено, що будівельні роботи в будинку не закінчені. У 2014 році повторно звертався до депутата Бориспільської міської ради, який обстежив його житлові умови та склав акт про те, що квартира потребує ремонту.

Житловий будинок по АДРЕСА_2 введено в експлуатацію відповідно до рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 30 серпня 2005 року № 529 «Про затвердження вводу в експлуатацію житлового будинку».

Враховуюче те, що квартира АДРЕСА_1 надана йому саме виконавчим комітетом Бориспільської міської Ради, тому саме цей орган повинен відповідати за те, що будівельні роботи в квартирі не закінчені і квартира не відповідає санітарним та технічним нормам .

Посилаючись на частину першу статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 526, 611 ЦК України, позивач просив суд зобов`язати відповідачів провести благоустрій його квартири, привівши її у відповідність до санітарних і технічних норм.

Короткий зміст судових рішень у справі

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року в позові відмовлено з тих підстав, що позовні вимоги до Бориспільської міської ради є недоведеними, а інші відповідачі не є належними відповідачами у справі. Крім того, позивачем пропущено строк звернення із вказаним позовом до суду.

Рішенням Апеляційного суду від 20 травня 2015 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року змінено, виключивши із мотивувальної частини посилання на статті 257, 267 ЦК України. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року вказані судові рішення в частині вирішення позову до Бориспільської міської ради Київської області про зобов`язання провести благоустрій квартири скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині вирішення вказаного позову судові рішення залишено без змін.

Суд касаційної інстанції, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив з того, що рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 30 серпня 2005 року № 529 «Про затвердження вводу в експлуатацію житлового будинку» у матеріалах справи відсутнє, тому висновки судів про належність благоустрою квартири на момент її передачі позивачу є передчасними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року позов задоволено частково. Зобов`язано виконавчий комітет Бориспільської міської ради виконати опоряджувальні роботи в квартирі АДРЕСА_1 : облаштувати плінтуси та закріпити ними лінолеум, здійснити герметизацію віконних блоків, встановити раніше демонтовані дверні блоки, здійснити штукатурні роботи стелі та стін, поклеїти нові шпалери. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час розгляду цивільної справи в квартирі АДРЕСА_1 залишились такі будівельні недоліки: відсутні плінтуси, не забезпечено герметизацію віконних блоків, в кімнатах відсутні дверні блоки, на стелі та стінах частково відпала штукатурка, залишились відклеєними шпалери, тому суд дійшов висновку, що з метою забезпечення права на благоустроєне житло ОСОБА_1 має право вимагати усунення перелічених вище будівельних недоліків.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач не надав жодного доказу причино-наслідкового зв`язку між можливим необхідним ремонтом квартири і часом виникнення причин недоліків квартири, а з часу вселення до квартири з 2005 року робіт із її збереження в належному стані не відбувалось. За одинадцять років експлуатації майно потребує ремонту, однак це не свідчить про не проведення відповідачем опоряджувальних робіт.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2010 року в позові ОСОБА_1 відмовлено за неналежністю відповідача, суд вказав, що квартира за ордером надана ОСОБА_1 . Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області, тому саме цей орган має відповідати за неналежність будівельних робіт у квартирі санітарним і технічним нормам.

Судом апеляційної інстанції не враховано вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року, згідно з якими висновки і мотиви касаційного суду, з яких скасовані рішення є обов`язковими для судів першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що позивач написав на оглядовому ордері «згоден», тобто надав згоду отримати запропоновану квартиру 23 грудня 2004 року, коли спірний будинок не був зданий в експлуатацію, оскільки лише 30 серпня 2005 року його прийнято в експлуатацію, тобто через вісім місяців, а ордер на право зайняття житлового приміщення отримано 07 листопада 2005 року, тобто через рік після надання згоди на оглядовому ордері.

Посилання суду апеляційної інстанції про те, що позивач не пред`являв претензій щодо опоряджувальних робіт в квартирі є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 пред`являв претензії з 14 жовтня 2005 року.

У суді першої інстанції позивачем надано оригінали та копії переписки (заяви та відповіді) з 14 жовтня 2005 року.

Оскільки до цього часу в квартирі не виконано опоряджувальні роботи, тому ОСОБА_1 не уклав договір користування житловим приміщенням.

Житлові будинки, в яких квартири побудовані за кошти державного бюджету, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів для соціально незахищених верств населення приймаються в експлуатацію за умови виконання опоряджувальних робіт в повному обсязі.

Вказані обставини були підставою для скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ попередніх рішень судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції врахував вказівки суду касаційної інстанції, які апеляційним судом необгрунтовано проігноровано.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 30 серпня 2005 № 530 ОСОБА_1 надано квартиру АДРЕСА_1 , яка заселена ним відповідно до листа Головного управління у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС від 20 серпня 2005 року № 19117/616 та протоколу комісії Київської міської державної адміністрації від 19 листопада 2004 року щодо розподілу житла, яке надається громадянам категорії 1а, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_1 як ліквідатор аварії на ЧАЕС 1 категорії отримав ордер № 93 на право зайняття житлового приміщення по АДРЕСА_1 , виданий на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 30 серпня 2005 року № № 513, 530.

У 2010 році ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до Київської міської державної адміністрації, Департаменту будівництва Міністерства оборони України, будівельної компанії державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», треті особи: Бориспільська міська рада Київської області, філія державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 домобудівельний комбінат», житлово-комунальний відділ № 2 філії державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 домобудівельний комбінат», про зобов`язання зробити ремонт, тобто усунути недоліки, які виникли під час будівництва у квартирі АДРЕСА_1 , та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2010 року ОСОБА_1 в позові відмовлено за неналежністю відповідача, суд зазначав, що квартира за ордером надана позивачу виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області, тому саме цей орган має відповідати за неналежність будівельних робіт у квартирі санітарним і технічним нормам.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надається позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

За вимогами статті 50 ЖК Української РСР, пункту 51 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що перед отриманням ордеру, позивачу надано квартиру для огляду і останній погодився отримати вищезазначену квартиру, особисто зазначивши в оглядовому повідомленні - «згоден». Будь яких претензій щодо якості опоряджувальних робіт та недоліків будівництва, позивач не висловлював до 2009 року.

Верховний Суд погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно із статтями 10, 57, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положення статті 15, 16 ЦК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду.

Вказані статті визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з копією повідомлення на право огляду запропонованої квартири від 23 грудня 2004 року (т. 1, а. с. 11) позивач згоден на передачу в його користування квартири АДРЕСА_1 , однак відсутня інформація про стан та якість виконання будівельних робіт.

Відповідно до положень статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 ЦК України).

Статтею 10 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами, визначено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 30 серпня 2005 року № 529 (т. 2, а. с.19) затверджено акт державної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 (т . 2, а. с. 20-23).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 30 серпня 2005 року № 530 (т. 2, а. с. 27) надано дозвіл на заселення позивача в квартиру АДРЕСА_1 в цьому житловому будинку .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з вказаного документа не вбачається будь-якого причино-наслідкового зв`язку щодо існуючих потреб позивача в ремонті квартири і що такі роботи не здійснено на час його вселення до квартири.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час виїзного судового засіданні з`ясовано, що двірні блоки встановлені, однак демонтовані в подальшому працівниками «Укрвійськбуд» під час здійснення ремонту у квартирі, а також те, що у кімнатах позивача були поклеєні шпалери і є на станом на сьогодні, що позивачем не оспорюється.

Верховний Суд зауважує, що спростовуючи висновки суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що доводи суду першої інстанції грунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами, що свідчить про їхню необгрунтованість.

З огляду на зазначене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не надано доказів обставин причинно-наслідкового зв`язку між можливим необхідним ремонтом квартири і часом виникнення причин цих недоліків з урахуванням проміжку часу в одинадцять років експлуатації такої квартири.

З урахуванням встановлених судами фактичних обставин, вказаних положень закону, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно з вимогами процесуального закону, врахувавши відсутність доведеність позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Суд апеляційної інстанції навів переконливі аргументи на спростування висновків суду першої інстанції, тому обгрунтовано скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик