КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 761/8511/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11084/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

розглянув у в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого 27 травня 2019 року в приміщенні суду в складі судді Фролової І.В., повний текст судового рішення складено 31 травня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання із твердої грошової суми на частку та просила змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2013 року по справі № 761/6865/13-ц на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 до досягненню ним повноліття із твердої грошової суми в розмірі 500 грн щомісяця на аліменти у розмір ј частки його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2013 року по справі № 761/6865/13-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 500 грн до досягненню ним повноліття із твердої грошової суми щомісяця. Вважає такий розмір є недостатнім для нормального розвитку дитини. Зазначає, що син проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово, а тому позивач звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів - задоволено.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2013 року по справі №761/6865/13-ц на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття, із твердої грошової суми в розмірі 500 грн щомісяця на аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове рішення у цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно у іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Крім того зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону належним чином не надано оцінки тому, що у відповідача на утриманні двоє дітей від іншого шлюбу на яких згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2018 року у справі №729/1037/18 сплачує аліменти у розмірі 1/4 на кожну дитину. Крім того, у нього на утриманні перебуває його дружина, яка має невеликий дохід та її син від попереднього шлюбу.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. Зокрема вказувала, що відповідач вказував на те, що у нього скрутний матеріальний стан, проте будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було. Вказує, що дійсно син навчається у санаторній школі, проте дитина не лишається ночувати у ній. Також вказує, що її сім`я не стоїть на обліку, як малозабезпечена, тому всі витрати по купівлі одягу, по забезпеченню дозвілля дитини вона несе самостійно.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на відзив, в якому заперечував обставини викладені у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову в даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також враховуючи, що справи про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив розглянути дану справу в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2013 року у справі № 761/6865/13-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн, щомісячно починаючи з 25 грудня 2012 року і до досягненню повноліття.

Судом встановлено, що син сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Змінюючи розмір аліментів на утримання сина, суд виходив з того, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач проживає окремо, батько не приймає участі у вихованні дитини та не забезпечує матеріально дитину, яка потребує матеріальної допомоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

ОСОБА_2 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано.

Так, згідно наявної в матеріалах справи копії рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області, ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття старшою дитиною починаючи з 13 вересня 2019 року.

Так, зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_2 визнав позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від його доходу (заробітку) до досягнення дітей повноліття.

Так, згідно довідки виданої Горбачівським старостинським округом Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області від 12 квітня 2019 року №№64, ОСОБА_2 , проживає та прописаний на території Горбачівською старостинського округу Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області за адресою: АДРЕСА_1. Діти ( ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) проживають із батьком.

У відповідності до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому батьком дитини є ОСОБА_10 , а матір`ю є ОСОБА_8 .

В своїй апеляційній скарзі відповідач вказує, на те, що також у нього на утриманні перебуває ОСОБА_9 , який є сином від першого шлюбу його дружини ОСОБА_8 , проте апеляційний суд не приймає такі доводи скаржника, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_9 дійсно перебуває на утриманні відповідача та потребує допомоги з боку відповідача, а сам по собі факт проживання за однією адресою не свідчить про це.

Отже, указане не може свідчити про те, що ОСОБА_2 не має можливості утримати свого старшого сина ОСОБА_3 .

Враховуючи викладені обставини, суд збільшуючи стягнутий розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 вірно визначений судом у розмірі 1/4 з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення на думку апеляційного суду є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги в частині необхідності зменшення розміру аліментів до 1/6 частки заробітку (доходу), апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Національним законодавством визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Так, згідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Так, згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Доводи апеляційної скарги не містять жодного посилання на те, що стягнутий розмір аліментів є несправедливим, та таким, що значно перевищує витрати на дитину.

Посилання скаржника на те, що дитина перебуває на повному утриманні шкоди в якій він навчається не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження вказаних обставин.

В свою чергу, апеляційний суд зауважує, що згідно Інструкції про порядок комплектування загальноосвітніх санаторних шкіл-інтернатів дітьми, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №217 від 19 червня 1996 року, передбачає, що у загальноосвітніх санаторних школах-інтернатах за рахунок бюджету частково або повністю можуть забезпечуватись одягом і взуттям діти із малозабезпечених сімей до - 25 відсотків загальної кількості всіх вихованців.

Матеріали справи не містить доказів того, що сім`я позивача перебувають на обліку, як малозабезпечена.

А відтак відсутні підстави вважати, що дитина перебуває на повному утриманні (забезпечується одягом і взуттям та ін.) школи в якій він навчається не заслуговують на увагу.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що відповідач свої власні інтереси, ставить вище, ніж свої обов`язки щодо надання доньці належного рівня життя.

Посилання на те, що відповідач має невеликий дохід, суд не приймає з огляду на те, що проживаючи у місті Києві, відповідач з метою належного виконання своїх обов`язків щодо утримання дитини має можливість влаштуватись на роботу з більшою заробітною платою .

Так, за інформацією Головного управління статистики у Чернігівській області середня номінальна заробітна плата за видами діяльності за січень - серпень 2019 року становить 8027 грн.

Апеляційний суд також враховує, те що відповідач є здоровою працездатною людиною, оскільки протилежного матеріали справи не містять. Тобто, при відповідальному ставленні до своїх батьківських обов`язків надати належний рівень матеріального забезпечення своєму сину, він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів.

Визначений судом розмір аліментів відповідає найкращим інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 367- 9, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:

Судді: