Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 344/6211/16-ц

провадження № 61-11981св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2019 року та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2019 року у складі судді Польської М. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2019 року в складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що 22 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в подальшому змінено назву на АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту у розмірі 24 100,00 доларів США. Згідно умов договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 21 вересня 2027 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, починаючи із дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10,8 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов цього договору.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами тоді ж укладено договір поруки. Всупереч умов договору ОСОБА_1 не здійснював платежів на погашення кредиту, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 21 січня 2016 року відповідачам було направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 12 травня 2016 року вимоги банку залишено без задоволення.

У зв`язку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по тілу кредиту та процентах за користування кредитом у розмірі 16 883,96 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 11 257,52 грн, а також судовий збір у розмірі по 3 291,42 грн з кожного.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа в суді першої інстанції розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» 16 883,96 доларів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 вересня 2006 року, з яких: 15 302,04 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 051,93 доларів США за період з липня 2015 року по 12 травня 2016 року; 1 581,92 долари США - прострочена заборгованість по процентах за користування кредитом, а також 11 257,52 грн пені, з яких 4 675,12 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 6 582,40 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено також питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що починаючи з червня 2015 року позичальник порушував строк сплати кредиту, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Оскільки банк звернувся до суду після закінчення шестимісячного строку від дня сплати основного зобов`язання по тілу кредиту, то порука є припиненою. Отже, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню тільки із позичальника ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2019 року рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 вересня 2006 року станом на 02 березня 2016 року в розмірі 15 313,36 доларів США, з яких: 14 728,26 доларів США - кредитна заборгованість, 585,10 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 5 432,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 вересня 2006 року станом на 02 березня 2016 року в розмірі 1 283,07 доларів США, з яких: 573,78 доларів США - кредитна заборгованість, 709,29 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 1 376,42 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_2 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, дійшов висновку, що суд першої інстанції не дослідив обсягу відповідальності поручителя та помилково визначив початковим моментом перебігу шестимісячного строку щодо пред`явлення вимог до поручителя в цілому дату останнього платежу за кредитом; не врахував, що перебіг вказаного строку зумовлює кінцевий строк виконання основного зобов`язання, а пропуск шестимісячного строку щодо пред`явлення вимог до поручителя за щомісячними зобов`язаннями не припиняє дію поруки повністю.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за тілом кредиту позичальником сплачено 20 травня 2015 року, а із позовом до суду про стягнення заборгованості банк звернувся 16 травня 2016 року, а тому порука є такою, що припинилась в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову.

Натомість, не можна вважати припиненими зобов`язання поручителя в частині, яка стосується відповідальності за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов`язань, а саме за період з 16 листопада 2015 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 344/6211/16-ц за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано її з Івано-Франківського апеляційного суду та зупинено постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 344/6211/16-ц за касаційною скаргою ОСОБА_2

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволення позову та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 вересня 2006 року, на який посилається позивач пред`являючи позов, не підписаний ОСОБА_1 , тому є нікчемним та не може створювати юридичних наслідків для відповідача. Суди не врахували порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про детальний розпис загальної вартості кредиту, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту.

У липні 2019 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволення позову та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що не направлення поручителю досудової вимоги про повернення кредиту, припиняє поруку.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У липні 2019 року АТ «УкрСиббанк» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду, у яких просило постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Указувало, що судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитний договір містить підпис на кожному аркуші, а відсутність підпису у графі підпис сторін не є достатньою підставою для визнавати цей договір неукладеним. Крім того, у разі ненадання інформації, яка зазначена у статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, проте закон не передбачає у такому випадку визнання недійсним кредитного договору.

У липні 2019 року АТ «УкрСиббанк» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 до Верховного Суду, у яких просило постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Указувало, що договором поруки не визначено строк після закінчення якого порука припиняється. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов`язання має бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 22 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (назву якого в подальшому змінено на АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 24 100,00 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 21 вересня 2027 року.

Згідно з пунктом 1.3 договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,8%. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 договору. Строк сплати процентів встановлено з 01 по 20 числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 26 лютого 2009 року змінено графік погашення кредиту.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 22 вересня 2006 року сторони уклали договір поруки №1/0-П, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати за всіма зобов`язаннями боржника за основним договором, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених у цьому кредитному договорі.

ОСОБА_1 з червня 2015 року припинив сплачувати щомісячні платежі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором станом на 12 травня 2016 року складає 16 883,96 доларів США. З яких: 15 302,04 доларів США - кредитна заборгованість, у тому числі прострочена заборгованість - 1 051,93 доларів США; 581,92 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом. Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів становить 11 257,52 грн, з них: 4 675,12 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 6 582,40 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Пунктом 5.5 кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, банк має право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Як передбачено пунктом 11.1 кредитного договору відповідно до статей 525, 611 ЦК України у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, термін повернення кредиту таким, що настав, вважається на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення від банку.

21 січня 2016 року банк направив відповідачам письмові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що станом на 20 січня 2016 року за договором наявна заборгованість у розмірі 16 447,77 доларів США. З яких: 15 302,04 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 765,04 долари США; 1 145,73 доларів США - прострочена заборгованість по відсотках. При цьому вказав, що погашення простроченої заборгованості має бути здійснено протягом 31 календарного дня з дати одержання зазначених повідомлень. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, банк вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, сплати процентів.

Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 30 січня 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Отже, позивач, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, має право на отримання суми неповерненого кредиту, процентів за користування кредитом та пені за прострочку виконання зобов`язання станом на 02 березня 2016 року.

За таких обставин правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що на користь банку підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 вересня 2006 року у розмірі 16 596, 43 доларів США, з яких: 15 302,04 доларів США - кредитна заборгованість, 1 294,39 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 6 809,05 грн.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Останній платіж за тілом кредиту позичальником сплачено 20 травня 2015 року, а із позовом до суду про стягнення заборгованості банк звернувся 16 травня 2016 року, тобто, порука є такою, що припинилась в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову.

З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 вересня 2006 року у розмірі 15 313,36 доларів США, з яких: 14 728,26 доларів США - кредитна заборгованість; 585,10 доларів США- заборгованість по процентах, а також 5 432,63 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

Інша частина заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 283,07 доларів США, з яких: 573,78 доларів США - кредитна заборгованість; 709,29 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 1 376,42 грн підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська