Справа № 362/4294/18
Провадження № 2/362/508/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої - судді Кравченко Л.М.,

за участі секретаря судових засідань Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.12.2017 р. відбулось зіткнення його автомобіля марки Рено д.н.з. НОМЕР_2 з автомобілем УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , власником зазначеного автомобіля є в/ч НОМЕР_1 . Постановою суду від 15.03.2018 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Внаслідок зіткнення автомобіль позивач отримав механічні пошкодження, вартість яких оцінена в 151656,79 грн., 100000 грн. з яких позивачу відшкодувало МТСБУ. Позивач вважає, що внаслідок даного ДТП він зазнав збитків, частина з яких є невідшкодованою, і має відшкодовуватись власником зазначеного автомобіля - в/ч НОМЕР_1 , тому просить суд стягнути з відповідача 51656,79 грн. матеріальної шкоди та 704,80 грн. судового збору.
Представником відповідача до суду подав заперечення проти позову, в яких він зазначає, що у відповідності до ст. 1188 ЦК України збитки позивачу має відшкодовувати ОСОБА_2 , чиї протиправні дії призвели до заподіяння збитків. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.
Представник відповідач подала до суду заяву, в якій заперечує проти позову, просить в його задоволенні відмовити з підстав, зазначених в письмових запереченнях.
Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Положеннями ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.4, ч.6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Як зазначено в Постанові Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Як вбачається з постанови Голосіївського районного суду м. Києва № 752/659/18 від 15.03.2018 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначеною постановою встановлено, що 27.12.2017 р. о 11-00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Уаз» д.н.з. НОМЕР_3 , за адресою м. Київ пр-т Голосіївський, 104, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 , який зіткнувся з автомобілем «Нісан» д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.13.1 ПДР України (а.с.11-12).
Власником пошкодженого автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (а.с. 39).
Як вбачається з звіту №28/12-тз від 28.12.2017 р., вартість матеріального збитку, завданого КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу Renault Fluence д.н.з. НОМЕР_2 , становить 151656,70 грн (а.с.14-18).
У відповідності до повідомлення МТСБУ від 11.07.2018 р., прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 шкоди в розмірі 100000 грн. (а.с.13).
Позивачем пред`явлена вимога щодо стягнення невідшкодованої частини збитків, завданих йому внаслідок ДТП - до відповідача в/ч НОМЕР_1 , - з посиланням на ч.2 ст. 1187 ЦК України та ст. 5 ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» щодо виконання чи невиконання договірних зобов`язань.
Судом встановлено і визнається відповідачем, що транспортний засіб автомобіль марки УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 дійсно належить військовій частні НОМЕР_1 та є військовим майном (а.с.48).
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6.11.2013 №6-108цс13.
Разом з тим, позивачем не надано суду доказів щодо перебування водія автомобіля УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем в/ч НОМЕР_1 , що є безумовною підставою для застосування положень ч.1 ст.1172 ЦК України
З аналізу ч.1 ст. 1172 ЦК України суд вбачає, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична або фізична особа, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела.
Водночас, суд вважає, що позивачем недоведено того факту, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдану при ДТП шкоду, оскільки не доведено перебування водія ОСОБА_2 з відповідачем в трудових відносинах та виконання ОСОБА_2 під час ДТП його трудових обов`язків.
За частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
За положеннями ч.6 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що під час розгляду справи позивачем не надавалось відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин, та не заявлялось клопотань щодо витребовування вказаних доказів на відповідній стадії судового процесу, суд позбавлений можливості витребувати їх з власної ініціативи, тому, приходить до переконання про недоведеність обставин, на які посилається позивач в своєму позові, внаслідок чого позов задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 1166, 1172,1179, 1182,1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ", ст.ст. 4-13, 77-84, 259, 264-266, 269 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко