Справа № 345/1443/19
Провадження № 22-ц/4808/1199/19
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частку у відчуженому майні, яке є спільною сумісною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2019 року, ухвалене складі судді Онушканича В.В. в м. Калуш,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частку у відчуженому майні, яке є спільною сумісною власністю.

Позовні вимоги з урахуванням збільшених позовних вимог мотивовані тим, що сторони з 14 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними придбано автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 який зареєстрований на дружину ОСОБА_1 , що підтверджується посвідченням про реєстрацію транспортного засобу. З урахуванням положень ст. 60 СК України, даний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно висновку року судвої експертизи №69 від 06 червня 2019, середньо-ринкова ціна вказаного автомобіля становить 246 940 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 відчужила даний автомобіль без його згоди, просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за частку відчуженому у майні, що є спільною сумісною власністю у розмірі 123 440 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. у розмірі 123 470,00 грн, 1402,04 грн. судового збору, 4000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 600,00 грн. витрат за проведення експертизи.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що стягнення компенсацію за частку спірного автомобіля в розмірі 123 470 грн, виходячи із середньо-ринкової ціни аналогічного автомобіля у розмірі 246 940 грн є значно завищеним, оскільки сторони досягли згоди про вартість автомобіля в сумі 150 227 грн. вважає, що при вирішенні спору необхідно враховувати дійсну вартість автомобіля. Крім того, згідно договору комісії №5/412 від 23 березня 2019 року визначено вартість автомобіля та дохід, який вона отримала після відчуження даного автомобіля. Вказує, що продаж автомобіля був в інтересах сім`ї, оскільки гроші з продажу автомобіля були використанні на навчання дочки ОСОБА_5 та на лікування батька відповідачки ОСОБА_6 Договір комісії №5/412 від 23 березня 2019 року укладений нею під час перебуванню у шлюбі, а тому при укладанні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого із подружжя в силу вимог ст. 369 ЦК України, ст. 65 СК України.

16 вересня 2019 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду відповідає вимогам закону та є обґрунтованим. Апеляційну скаргу не визнає, оскільки твердження про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є членами сім`ї та отримані кошти з продажу автомобіля були використанні на їхню користь не підтвердженні належними доказами. Щодо вартості автомобіля, то відповідачкою висновку експерта щодо вартості автомобіля не спростовано та не надано іншого розрахунку вартості автомобіля на момент його відчуження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам зазначеного закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач розпорядилася транспортним засобом, що є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, за відсутності письмової згоди позивача, кошти від продажу не були використані в інтересах сім`ї, а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу. Вимоги позивача про стягнення грошової компенсації, виходячи із середньо-ринкової ціни автомобіля, аналогічного автомобілю RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, яка встановлена висновком експерта, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. у розмірі 123 470,00 грн.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком, так як оскаржувне рішення судом першої інстанції ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та правильно застосувано норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 14.08.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2019 року(а.с. 3, 61).

Відповідно до митної декларації від 25.09.2016 року на ОСОБА_1 оформлено право власності на автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. (а.с. 5, 6).

Відповідно до договору комісії № 5/412 від 23.03.2019 року (а.с. 49) та договору купівлі-продажу №5/412 від 23.03.2019 року (а.с. 47) ОСОБА_1 відчужила автомобіля марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. Договори були укладені без письмової згоди позивача, що не заперечується стороною відповідача.

Згідно висновку №69 судової експертизи по визначенню середньої вартості продажу автомобіля який складений 06 червня 2019 року, середньо-ринкова ціна автомобіля аналогічного автомобілю марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. станом на 23.03.2019 року складає 246 940 грн (а.с.75,76).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтями 69 та 70 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18.

Ураховуючи викладене, суди першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, цінним майном та неподільною річчю. Проте відповідач здійснила його відчуження без згоди ОСОБА_3 як другого з подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 як колишнього подружжя підлягає стягненню ? частина грошової компенсації вартості спірного автомобіля у розмірі 123 470 грн.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості такого автомобіля на момент вирішення спору, оскільки не відповідають вимогам закону. Зокрема,

пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що продаж спірного автомобіля був вчинений в інтересах сім`ї, так як статтями 69 та 70 СК України передбачено, що у разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 123 470,00 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 07 жовтня 2019 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук

В.А.Девляшевський