Провадження 2/127/2876/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - Слишинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1998, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі не є власниками даної квартири, та не проживають у ній з 01.11.2017 без поважних причин. Всі витрати по обслуговуванню та утриманню квартири здійснює лише позивач. Реєстрація відповідачів у належному позивачеві житловому приміщенні без фактичного проживання у ньому порушує права останньої на вільне розпорядження та користування належним їй майном.

Вищезазначене й стало підставою звернення позивача до суду із вимогою про усунення позивачу перешкод в користуванні та розпорядженні її майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 12.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зазначеною ухвалою судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, а також запропоновано учасникам справи надати заяви по суті та докази по справі.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 12.08.2019 від відповідачів відзиви на позов не надійшли. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідачів, також, на адресу суду не надійшли.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Позивач та її представник, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - Слишинська Н.С., щодо заочного розгляду справи не заперечували.

Враховуючи вищенаведене, думку позивача, її представника, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - Слишинської Н.С. та положення ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували щодо задоволення позову та зазначили, що обставини, викладені у позовній заяві, дійсно мають місце.

Представник Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - Слишинська Н.С. при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом на право власності на житло, виданим 26.03.1998 Виконкомом Вінницької міської ради, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 1/3 частці кожному. (а.с. 4)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.06.2019, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 5)

Відповідно до довідки № 2769 від 24.05.2019, виданої ТОВ «ЖЕО», за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_1 з 30.06.1977, ОСОБА_6 (родичка) з 17.08.2013, ОСОБА_5 (родич) з 17.08.2013. (а.с. 10)

Згідно з актом № 1050 від 25.07.2019, складеним комісією ТОВ «ЖЕО», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають у вищевказаній квартирі з жовтня місяця 2017 року. (а.с. 13)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши пояснення, надані учасниками справи в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні, відповідно до ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно ст. 391 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач та відповідачі не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, не є і не були членами однієї сім`ї. Відповідачі були зареєстровані в квартирі позивача за її згодою, однак не проживають в квартирі з жовтня місяця 2017 року без поважних причин. Судом не встановлено наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами щодо збереження за ними права користування квартирою позивача у разі їх відсутності.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (спірною житловою квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України.

З огляду на сутність установлених правовідносин, на ці правовідносини не поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Суд прийшов до висновку, що відповідачі створюють перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні її майном на власний розсуд, тобто повно і незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дане судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідачів з реєстрації їх місця проживання.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Ухвалою суду від 15.10.2019 позивача було звільнено від сплати судового збору.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 768, 40 гривень з кожного.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи наведене, керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 СК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 6, 10 - 13, 43, 44, 76-83, 89, 128, 133, 141, 258, 259, 263-266, 279-282, 284, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні її власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь держави судовий збір по 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем та третіми особами може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Рішення суду складено 21.10.2019.

Суддя: