Справа № 2-243/10
Провадження № 4-с/444/8/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області скаргу адкоката ОСОБА_1 ОСОБА_2 про на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ :

Адкокат ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця в якій просить визнати дії старшого державного виконавця Жовківського РВДВС ГТУЮ Львівській області Дороти В.В. у виконавчому провадженні № 55100371 в частині звернення стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 та право користування яким мають діти, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу органу опіки га піклування, незаконними, та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 12.08.2019 року у виконавчому провадженні № 55100371.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву в якій просить судове засідання за даною скаргою проводити без участі скаржника.

Представник Жовківського РВДВС ГТУЮ Львівській області в судове засідання не з`явився, однак подала до суду письмову заяву в якій просить судове засідання за даною скаргою проводити без її участі. Окрім цього долучила до матеріалів справи роз`яснення ГТУЮ у Львівській області від 19.06.2019 р. та копію рішення Верховного Суду від 20.03.2019 р.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі Жовківського РВДВС ГТУЮ Львівській області перебуває зведене виконавче провадження № 59128928 про стягнення із ОСОБА_3 коштів в користь ОСОБА_4 . До складу зведеного виконавчого провадження № 59128928 входять:

-виконавчий лист № 2-243/10 виданого 09.02.2011 р. Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу 199980,42 грн. судові витрати по сплаті позивачем державного мита в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30,00 грн.

-виконавчий лист № 444/919/18 виданого 15.04.2019 р. Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 129847,29 грн. за порушення грошового зобов 'язання та 1298,51 грн. судового збору.

В рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем 14.06.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт даного майна.

12.08.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні та визначення вартості майна.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Цей же принцип закріплений і у ст.18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09.12.2010 р. ОСОБА_4 06.11.2017 р. на адресу Жовківського РВ ДВС подано заяву про примусове виконання виконавчого листа, виданого 02.02.2011 р. Жовківським районним судом Львівської області у справі № 2-243/10. Боржником рішення суду добровільно не виконується.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусовоговиконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 цього ж Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що реалізуючи засади обов`язковості та ефективності виконання судового рішення, та користуючись вимогами ст.ст. 48, 56, 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вжито ряд заходів, спрямованих на виконання судового рішення та примусового стягнення суми боргу із ОСОБА_3

Так, за результатами вжитих заходів виявлене нерухоме майно боржника за адресою АДРЕСА_1 .

14.06.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт даного майна.

12.08.2019р. державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

У свій скарзі скаржник апелює до п. 28 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якого, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Суд критично оцінює твердження особи, що подала скаргу та відхиляє такі, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.176 СК України, батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Таким чином законодавцем визначено, що обов`язок забезпечити неповнолітньої особи (осіб) житлом покладається виключно на її (їх) батьків, а не на третіх осіб.

Із системного аналізу законодавства, зокрема ст.ст.176, 177 СК України, ст.ст.383, 405 ЦК України, ст-1256 ЖК Української РСР вбачається, що неповнолітні особи ( ОСОБА_5 2013 р.н. та ОСОБА_6 , 2017 р.н.), що не належать до членів сім`ї власника будинку мають право лише ним користуватись, а реалізація такого майна жодним чином не порушує житлові права таких неповнолітніх осіб.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний суд України у своїй постанові по справі № 1612/2343/12 (провадження № 61-6301св18) від 20.03.2019 року, прийнятої у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі, в якій Верховним Судом зроблено висновок, що згода органу опіки та піклування на продаж житла у якому зареєстрована дитина, але таке житло не належить батькам дитини, не потрібна та постанові по справі № 463/4728/15 (провадження № 61-17007св18) від 16.01.2019 року, прийнятої у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в якій Верховним Судом зроблено висновок, що не потрібно попереднього дозволу органу опіки та піклування на вчинення державним виконавцем правочину відносно майна, право користування яким мала неповнолітня дитина.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що будинок, за адресою АДРЕСА_1 належить боржнику ОСОБА_3 на праві приватної власності, яке набуте 26.10.2005 р.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що неповнолітні особи Діти, ОСОБА_7 , 2013 р.н. та ОСОБА_8 , 2017 р.н., які проживають у будинку не належать до членів сім`ї ОСОБА_3 в розумінні ст.64 ЦК України та ст.156 ЖК Української РСР, а відтак реалізація будинку жодним чином не порушує житлові права таких неповнолітніх осіб.

За таких обставин в задоволенні скарги потрібно відмовити повністю.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги адкоката ОСОБА_1 ОСОБА_2 про на дії державного виконавця - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення,

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.