ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4210/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/714/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , виконавчий комітет Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_4 , ОСОБА_6

третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Філатової Л.Б. від 21 березня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсними обміну та договору дарування, третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від імені якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсними обміну та договору дарування, третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. Після уточнення позовних вимог позивачі просили визнати недійсним обмін житловими приміщеннями, проведений на підставі підпункту 1.2 пункту 1 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16.07.2012 року № 167: - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на 1/2 частину приватного будинку, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,3 кв.м, на АДРЕСА_2 ; - 1/2 частини приватного будинку на АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; - двокімнатної квартири АДРЕСА_4 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 ; визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08.08.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовували тим, що на підставі ордеру від 18.11.1988 року №742 вони вселились до квартири АДРЕСА_1 , але не приватизували її. У зв`язку із хворобою сина позивачів ОСОБА_9 у 2009 році, вони вирішили приватизувати квартиру для її подальшого продажу, а отримані кошти витратити на лікування сина. Однак через самовільно прибудований балкон не змогли приватизувати квартиру, тому звернулись до агенції нерухомості, де їм запропонували відчуження їх квартири шляхом декількох обмінів, на що вони вимушені були погодитись на вкрай невигідних для них умовах. У результаті рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16.07.2012 року №167 дозволено обмін ОСОБА_1 , який міняє трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на 1/2 частину приватного будинку, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,3 кв.м на АДРЕСА_2 ; правовстановлюючі документи за взаємною згодою оформити на його дружину ОСОБА_2 08.08.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, за умовами якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/2 ідеальну частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 . Позивачі вказували, що вони продовжують проживати в квартирі АДРЕСА_1 , але офіційно право на неї втратили, при цьому коштів на лікування сина за обмін не отримали. 03.10.2012 року в квартирі АДРЕСА_1 було зареєстровано ОСОБА_8 , як піднаймача, а в подальшому, як наймача, яка 15.05.2013 року знята з реєстрації в зв`язку зі смертю. Позивачі вважають, що обмін жилими приміщеннями, проведений виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, суперечить ЖК Української РСР та Правилам обміну жилих приміщень в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 31.01.1986 року №31, оскільки обміну підлягають житлові приміщення державного і громадського житлового фонду, а також фонду житлово-будівельних кооперативів, житлові приміщення, що є власністю громадян, а також їх ідеальні частки не можуть бути предметом обміну. При цьому позивачі зазначали, що договір дарування носить безоплатний характер, проте, ОСОБА_3 , подарувавши ОСОБА_2 належну їй частину житлового будинку, отримала взамін належну їм квартиру. За даних обставин позивачі вважали обмін жилими приміщеннями, проведений виконавчим комітетом Чернігівської міської ради та договір дарування від 08.08.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , незаконними (недійсними).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29.03.2017 року, позов задоволено. Визнано недійсним обмін житловими приміщеннями, проведений на підставі підпункту 1.2 пункту 1 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №167 від 16.07.2012 року: - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на 1/2 частину приватного будинку, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,3 кв.м, на АДРЕСА_2 ; - 1/2 частини приватного будинку на АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; - двокімнатної квартири АДРЕСА_4 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08.08.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В.

Постановою Верховного Суду від 31.10.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.08.2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29.03.2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від імені якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., про визнання недійсним обміну, залишено без змін. Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.08.2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29.03.2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від імені якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., про визнання недійсним договору дарування, скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.03.2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , малолітнього ОСОБА_5 , від імені якого діє його законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. про визнання недійсними обміну та договору дарування в частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08.08.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.03.2019 року шляхом виключення з мотивувальної частини рішення наступних абзаців: - Абзацу 2 сторінки 5 рішення наступного змісту: "Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування"; - Абзацу 3 сторінки 5 рішення наступного змісту: " За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин завжди є нікчемним і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує"; - Абзацу 4 сторінки 5 рішення наступного змісту: "Договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08 серпня 2012 року був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою виконання рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №167 від 16.07.2012 року про обмін житловими приміщеннями, тобто за своєю правовою договір дарування не спрямований на безоплатну передачу майна, а отже є удаваним. Удаваний правочин завжди є нікчемним і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує"; - Абзацу 5 сторінки 5 рішення наступного змісту: "Оскільки договір дарування від 08.08.2012 року було вчинено з метою приховати інший правочин - обмін, то суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено договір обміну. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу. Правочин, які сторони насправді вчинили - обмін житловими приміщеннями, рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.08.2015 року визнано недійсним".

Доводи апеляційної скарги вказують, що вищезазначені висновки суду першої інстанції не узгоджуються з матеріалами справи та нормами чинного законодавства. При цьому доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не ухвалював рішення про встановлення правочину нікчемним взагалі. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про обмін між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги вказують, що висновки рішення суду першої інстанції є суперечливими між собою, при цьому ґрунтуються на недоведених обставинах. Доводи апеляційної скарги зазначають, що укладений договір дарування не встановлює будь-якого обов`язку ОСОБА_2 вчинити на користь ОСОБА_3 будь-яку дію майнового або немайнового характеру. За даних обставин, висновки суду про удаваність договору дарування не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни судового рішення. З посиланням на положення статті 727 ЦК України ОСОБА_3 вказує, що право розірвання договору дарування належить виключно дарувальнику та зазначає, що судом в ході розгляду справи не було встановлено порушення прав позивачів. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує про необхідність залучення до участі у розгляді справи про визнання договору дарування 1/2 частини будинку недійсним всіх співвласників даного будинку, який їм належить на праві спільної часткової власності. Доводи апеляційної скарги зазначають про виключну підсудність, при цьому ОСОБА_3 стверджує про необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотання про розгляд справи про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини нерухомого майна за його місцезнаходженням, а саме, Сосницьким районним судом Чернігівської області. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_2 , з якою ОСОБА_3 уклала дійсний договір дарування, не була стороною жодного обміну, тому вона не могла укладанням договору дарування приховувати обмін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів - адвокат Святная О.В. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 21.03.2019 року.

В судове засідання апеляційного суду позивачі, відповідачі, третя особа, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів - адвоката Святної О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 18.11.1988 року ОСОБА_1 , сім`я якого складалась з чотирьох чоловік, було видано ордер №742 на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,24 кв.м. До складу сім`ї ОСОБА_1 входили: дружина ОСОБА_2 , сини: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.57, том1).

ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 26.12.2011 року на праві приватної спільної часткової власності належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_2 (а.с.41-42, том1).

ОСОБА_8 користувалась двокімнатною квартирою АДРЕСА_4 на підставі ордеру, виданого за рішенням РВК від 10.05.1993 року №99. Станом на 13.06.2012 року в зазначеній квартирі ОСОБА_8 була зареєстрована одна (а.с.47, том1).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16.07.2012 року №167 "Про обмін житлових приміщень" дозволено обмін житловими приміщеннями та видано обмінні ордери : ОСОБА_1 , сім`я з трьох осіб (він, дружина, син), який міняє трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 приватного будинку, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,3 кв . м на АДРЕСА_2 . Правовстановлюючі документи за взаємною згодою оформити на дружину - ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , яка міняє 1/2 частину приватного будинку на АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; ОСОБА_8 , яка міняє двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Також цим рішенням ухвалено видати обмінні ордери після подання нотаріально завіреного договору відчуження на 1/2 частину приватного будинку на АДРЕСА_2 (а.с.38, том1).

08.08.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. Згідно з умовами зазначеного правочину, дарувальник ОСОБА_3 зобов`язалась безоплатно передати у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняти належну дарувальнику ідеальну 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 (а.с.59-60, том1).

03.10.2012 року у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_8 (а.с.18, том1).

18.10.2012 року ОСОБА_2 було зареєстровано у квартирі АДРЕСА_9 (а.с.91,154, том1).

28.08.2012 року ОСОБА_3 було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_4 , 05.02.2013 року у даній квартирі було зареєстровано сина ОСОБА_3 - ОСОБА_11 , 2000 року народження (а.с.77, том1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (а.с.80, том1). Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли спадкоємці: чоловік - ОСОБА_4 та діти померлої - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.135 - 149, том1).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.03.2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , малолітнього ОСОБА_5 , від імені якого діє його законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. про визнання недійсними обміну та договору дарування в частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08.08.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08.08.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що відсутні правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору дарування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.03.2019 року шляхом виключення з мотивувальної частини рішення наступних абзаців: - Абзацу 2 сторінки 5 рішення наступного змісту: "Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування"; - Абзацу 3 сторінки 5 рішення наступного змісту: " За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин завжди є нікчемним і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує"; - Абзацу 4 сторінки 5 рішення наступного змісту: "Договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08 серпня 2012 року був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою виконання рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №167 від 16.07.2012 року про обмін житловими приміщеннями, тобто за своєю правовою договір дарування не спрямований на безоплатну передачу майна, а отже є удаваним. Удаваний правочин завжди є нікчемним і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує"; - Абзацу 5 сторінки 5 рішення наступного змісту: "Оскільки договір дарування від 08.08.2012 року було вчинено з метою приховати інший правочин - обмін, то суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено договір обміну. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу. Правочин, які сторони насправді вчинили - обмін житловими приміщеннями, рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.08.2015 року визнано недійсним".

Доводи апеляційної скарги вказують, що вищезазначені висновки суду першої інстанції не узгоджуються з матеріалами справи та нормами чинного законодавства. При цьому доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не ухвалював рішення про встановлення правочину нікчемним взагалі. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про обмін між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги вказують, що висновки рішення суду першої інстанції є суперечливими між собою, при цьому ґрунтуються на недоведених обставинах. Доводи апеляційної скарги зазначають, що укладений договір дарування не встановлює будь-якого обов`язку ОСОБА_2 вчинити на користь ОСОБА_3 будь-яку дію майнового або немайнового характеру. За даних обставин, висновки суду про удаваність договору дарування не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни судового рішення. З посиланням на положення статті 727 ЦК України ОСОБА_3 вказує, що право розірвання договору дарування належить виключно дарувальнику та зазначає, що судом в ході розгляду справи не було встановлено порушення прав позивачів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження вищезазначені доводи апеляційної скарги щодо необхідності зміни рішення суду першої інстанції від 21.03.2019 року шляхом виключення з мотивувальної частини рішення вищезазначених абзаців 2,3,4,5 сторінки 5 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.03.2019 року. Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки рішення суду першої інстанції від 21.03.2019 року не узгоджуються з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного.

В ході судового розгляду даної справи було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 08.08.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. Згідно з умовами зазначеного правочину, дарувальник ОСОБА_3 зобов`язалась безоплатно передати у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняти належну дарувальнику ідеальну 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 (а.с.59-60, том1).

Відповідно до приписів ч.1 статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.2 статті 717 ЦК України, договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а і досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16.07.2012 року №167 "Про обмін житлових приміщень" дозволено обмін житловими приміщеннями та видано обмінні ордери: ОСОБА_1 , сім`я з трьох осіб (він, дружина, син), який міняє трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 приватного будинку, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,3 кв . м на АДРЕСА_2 . Правовстановлюючі документи за взаємною згодою оформити на дружину - ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , яка міняє 1/2 частину приватного будинку на АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; ОСОБА_8 , яка міняє двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Також цим рішенням ухвалено видати обмінні ордери після подання нотаріально завіреного договору відчуження на 1/2 частину приватного будинку на АДРЕСА_2 (а.с.38, том1).

При визначенні характеру спірних правовідносин та норм матеріального права, що підлягають застосуванню, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що за договором дарування обдарований безвідплатно набуває у власність майно і цим правочином не встановлюється обов`язок обдарованого вчинити або не вчиняти на користь дарувальника або іншої особи будь-яку дію. Також суд зазначив, що безоплатне набуття права власності на майно не може бути здійснено під впливом тяжкої обставини чи на вкрай невигідних умовах або шляхом введення обдаровуваного в оману, і за даних обставин, правом на зверненням з позовом про визнання договору дарування недійсним на підставі статей 230, 233 ЦК України наділений лише дарувальник. Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що оскільки вимоги про визнання договору дарування недійсним на підставі статей 230, 233 ЦК України, який вчинено під впливом обману або особою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, пред`явлено, зокрема, обдаровуваною ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_1 , то вказані позовні вимоги у зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16.07.2012 року №167 "Про обмін житлових приміщень", яким дозволено обмін житловими приміщеннями, вирішено видати обмінні ордери після подання нотаріально завіреного договору відчуження на 1/2 частину приватного будинку на АДРЕСА_2 (а.с.38, том 1). За даних обставин суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08.08.2012 року був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою виконання рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №167 від 16.07.2012 року про обмін житловими приміщеннями. Тобто, за своєю за своєю правовою зазначений правочин суперечить положенням статті 717 ЦК України, оскільки він не спрямований на безоплатну передачу майна, а отже, є удаваним.

Судом першої інстанції зазначено в рішенні, що оскільки договір дарування від 08.08.2012 року було вчинено з метою приховати інший правочин - обмін, то суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено договір обміну. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу. Правочин, який сторони насправді вчинили - обмін житловими приміщеннями, рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.08.2015 року визнано недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаних висновків рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки дані висновки рішення суду першої інстанції узгоджуються із вищезазначеними фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, в ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо необхідності зміни рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.03.2019 року шляхом виключення із його мотивувальної частини абзаців 2,3,4,5 сторінки 5 судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначають про виключну підсудність, при цьому ОСОБА_3 стверджує про необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотання про розгляд справи про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини нерухомого майна за його місцезнаходженням, а саме, Сосницьким районним судом Чернігівської області. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.112-113, том 2), до Новозаводського районного суду м.Чернігова від ОСОБА_3 надійшло клопотання про передачу справи на розгляд до Сосницького районного суду Чернігівської області. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 27.02.2019 року (а.с.138-139, том 2) у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу справи до Сосницького районного суду Чернігівської області було відмовлено на підставі приписів ч.2 статті 31 ЦПК України.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує про необхідність залучення до участі у розгляді справи про визнання договору дарування 1/2 частини будинку недійсним всіх співвласників даного будинку, який їм належить на праві спільної часткової власності. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки зазначена обставина не впливає на права та обов`язки ОСОБА_3 .

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для її задоволення, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено судом на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 30.09.2019 року.

Головуючий: Судді: