Справа № 138/2503/17
Провадження № 22-ц/801/1757/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 138/2503/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

секретар : Куленко О.В.

за участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Піпко А.М., Перхальського Б.В., представника ОСОБА_2 - адвокат Середюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу №138/2503/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на 1/2 його частину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Цибульського О.Є. в залі суду 4 в о 10.01 год., повне судове рішення складено 18.06.2019 року ,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб з відповідачкою був зареєстрований 25 вересня 2005 року. У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 , який проживає з матір`ю, оскільки сімейне життя не склалося і на час подання даного позову в провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду перебувала справа про розірвання вказаного шлюбу.

За час перебування у шлюбі сторони у справі набули спільне майно, а саме: автомобіль марки «Пежо Експерт», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобільний причіп марки АМС -500 Старконь, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , які були зареєстровані на ОСОБА_1 та інші предмети домашнього вжитку. На час звернення з позовом у суд автомобіль перебував у користуванні відповідачки, яка використовує його в особистих потребах, тому у позивача відсутня можливість провести оцінку автомобіля для встановлення його дійсної вартості. Автомобіль було придбано за 105 000 грн., що було еквівалентно, на день купівлі-продажу 4,2 тис. доларів США, а автомобільний причіп - за 10000 грн., що було еквівалентно 400 доларам США.

Враховуючи те, що автомобіль «Пежо Експерт», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобільний причіп марки АМС -500 Старконь, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , набуті у шлюбі та є спільною сумісною власністю, а відповідачка добровільно не бажає поділити майно, позивач звернувся з даним позовом у суд і просив поділити вказане майно, визнавши за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Пежо Експерт», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 та на 1/2 частину автомобільного причепу марки АМС -500 Старконь, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати у справі.

В свою чергу, 07.02.2018 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на 1/2 його частину, посилаючись на те, що 25.09.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя в сім`ї народилася дитина: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки сімейне життя з ОСОБА_2 не склалося, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 07.11.2017 року шлюб було розірвано.

За ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу була зареєстрована на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . Після придбання цієї квартири, сторони за спільні кошти зробили капітальний ремонт, перепланування та здійснили інші поліпшення, внаслідок чого вартість квартири істотно збільшилася.

У 2007 році сторони, з метою покращення житлових умов, забажали придбати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 разом із земельною ділянкою, на якій він розташований. Так, як коштів на його придбання не було, з власником вказаного житлового будинку було домовлено про обмін будинку на квартиру без доплати.

На підставі договору міни від 23.06.2017 року, за позивачем-відповідачем ОСОБА_2 за реєстровим номером 506 було зареєстровано право власності на 55/100 часток буд. АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0403 га за тією ж адресою з кадастровим номером :00:009: 0165 .

Далі відповідачка-позивачка вважає, що вказане нерухоме майно було придбане за рахунок обох з подружжя в інтересах сім`ї. На її думку, це доказується наступними доказами:

зі змісту договору міни слідує, що відповідачка-позивачка надавала згоду на його укладення у порядку ст.65 СК України; у будинку провели внутрішні роботи, а саме: зробили санвузол, замінили вікна, двері, кришу, у кімнатах провели ремонт. На придбання будівельних матеріалів були використані позичені відповідачкою-позивачкою кошти, що підтверджується наданою нею борговою розпискою.

Крім того факт, що сторонами в період шлюбу проводилися ремонтні роботи у будинку, здійснювалося облагородження земельної ділянки під будинком, спільно купувалися будівельні матеріали та виконувалися окремі будівельні роботи, можуть підтвердити свідки.

Виходячи з викладеного, відповідачка-позивачка вважає, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, а оскільки позивач-відповідач у первісному позові не заявляє про його поділ та не бажає здійснити це добровільно, у неї виникла необхідність звернутися з зустрічним позовом у суд.

Далі відповідачка-позивачка керуючись нормами ст.ст. 16, 368, ч.ч.1,2 ст.372 ЦК України, ст.ст.60,61, ч.1 ст. 68СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спального майна подружжя» та враховуючи, що 55/100 часток буд. АДРЕСА_2 і земельна ділянка площею 0,0403 га. за тією ж адресою, набуті у шлюбі та є спільною сумісною власністю, просила суд поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 його частку.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.06.2019 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя задоволено. Вирішено: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Пежо Експерт», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_6 та на 1/2 частину причепа марки «ПР АМС-500 Старконь», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі (рами) № НОМЕР_7 . Вирішено питання судового збору.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на 1/2 його частину - відмовлено через їх недоведеність.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, як незаконне та таке, що ухвалене з неповним дослідженням зібраних у справі доказів, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тими ж нормами ст.368, ч.ч.1,2 ст.372 ЦК України, ст. ст. 60,61, ч.1 ст. 68, 65, 63, 69, 70СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спального майна подружжя»; правовими висновками постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №711/5108/17 від 18.06.2018 року, у справі №235/9895/15-ц від 06.02.2018 року та у справі №755/4757/16-ц від 27.02.2019 року та тим, що ОСОБА_2 не пред`являв вимоги про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності та не довів їх належними доказами, а відтак, не спростував презумпцію спільної сумісної власності подружжя.

Скаржниця просить скасувати рішення Могилів-Подільського суду Вінницької області від 12.06.2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та постановити судове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу своєчасно не надходив, надісланий до суду лише 22.08.2019 року, у якому ОСОБА_2 просить залишити без змін законне рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - відхилити.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як уже вказано, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

В ході розгляду справи встановлено наступні обставини по зустрічному позову.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 2005 року (а.с.6 т.1).

Від спільного подружнього життя в сім`ї народилася дитина: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 ( а.с.7 т.1)

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 08.08.2018 року зареєстрували шлюб, ОСОБА_1 змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.145,146 т.2).

Згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 1554, ОСОБА_2 було придбано за 11132 гривень квартиру АДРЕСА_1 (а.с.148, 149 т.1).

Згідно договору міни від 23 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 506, ОСОБА_2 обміняв квартиру АДРЕСА_1 на 55/100 часток буд. АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0403 га. за тією ж адресою, що підтверджується також копією документів з нотаріальної справи (а.с.2-114 т.2).

Згідно акту №299 від 11.09.2017, ОСОБА_1 в буд. АДРЕСА_2 , з часу придбання цього будинку ОСОБА_2 , не проживала, участі в ремонтних роботах не брала (а.с.159 т.1).

Згідно наданих на ім`я ОСОБА_1 накладних від 30.06.2017 на суму 1513 грн., 04.07.2017 на суму 6570 грн., 15.07.2017 на суму 655 грн. та товарного чеку від 20.07.2017 на суму 8120 грн. вбачається, що нею було придбано будівельні матеріали, вікна, електрообладнання (а.с.138-142 т.1).

Відповідно до заказу №31980 від 02.11.2017 на суму 5726 грн., №31979 від 20.10.2017 на суму 5034 грн.; рахунку-фактури №ПП-000146 від 11.09.2017 на суму 7805 грн., №24211 від 06.09.2017 на суму 22017 грн.; товарних чеків від 24.08.2017, 03.11.2017, 22.11.2017 на загальну суму 6260,70 грн.; накладної від 15.10.2017 та від 02.09.2017 на загальну суму 7325 грн. ОСОБА_2 було придбано будівельні матеріали сантехніку, двері, вікна (а.с.150-158 т.1).

Відповідно до розписки ОСОБА_1 10.07.2017 року позичила у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 1000 доларів США на виконання будівельних робіт у будинку по АДРЕСА_2 (а.с.121 т.1).

З фототаблиць вбачається, що в спірному будинку по АДРЕСА_2 ведуться будівельні роботи (а.с.145-147 т.1).

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 зустрічний позов підтримали у повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник - адвокат Середюк О.В. зустрічного позову не визнали.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 до його шлюбу з ОСОБА_1. При цьому свідок ОСОБА_10 вказав, що ремонт у квартирі робив ОСОБА_11 , а його батьки допомагали йому в цьому. Змін у квартирі не було, був лише косметичний ремонт. Це підтвердив і свідок ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_7 ще вказала, що батьки ОСОБА_1 допомагали робити ремонт у квартирі та, що на ремонт у будинку ОСОБА_1 позичила у неї 1000 дол. США, які не віддала.

Свідок ОСОБА_14 , батько позивачки за зустрічним позовом, вказав, що ремонт у квартирі позивача-відповідача робили разом, міняли вікна, двері, він давав гроші на матеріали. Щодо будинку, то він не був придатний для життя, ОСОБА_1 у тому будинку вже не жила.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона бачила, що там робився ремонт, але не знає як там було раніше.

За таких обставин суд першої інстанції керуючись нормами ст. ст. 57, 60, 62, 63, 69, 71 СК України; ст. ст. 70, 372, 368 -370 ЦК України, прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити через його недоведеність, з огляду на те, що спірний будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, були придбані шляхом обміну на квартиру, яка належала ОСОБА_2 до шлюбу на праві особистої приватної власності; доказів, що у вартості зазначене майно істотно збільшилось, позивачка за зустрічним позовом та її представник суду не надали та не довели на які цілі ОСОБА_1 витратила придбані нею будівельні матеріали і які кошти було витрачено на ремонт квартири ОСОБА_2 .

З даним висновком повністю погоджується Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів так, як він відповідає обставинам справи та правовим нормам, застосованим до спірних правовідносин, оскільки згідно п.п.1,3 ч.1ст. 57 С К України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу та майно, набуте нею, ним за час шлюбу але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Всі вони оцінені судом першої інстанції і відповідають фактичним обставинам справи. Посилання апелянта на правові висновки у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №711/5108/17 від 18.06.2018 року, у справі №235/9895/15-ц від 06.02.2018 року та у справі №755/4757/16-ц від 27.02.2019 року теж не спростовують оскаржуваного рішення так, як вони стосуються інших обставин.

Обгрунтування, що ОСОБА_2 не пред`являв вимоги про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності та не довів їх належними доказами, а відтак, не спростував презумпцію спільної сумісної власності подружжя, не заслуговує на увагу, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні щодо приватної власності квартири АДРЕСА_1 , яка була куплена ним до реєстрації шлюбу. Та і сама позивачка за зустрічним позовом у цьому позові вказувала, що вказана квартира за відповідачем була зареєстрована до шлюбу сторін (а/с84 т.1).

Дійсно, у Договорі міни, а саме, у його п.7 абз. 4 зазначено, що укладення та підписання цього договору вчиняється ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 .

Проте, дана фраза ніяким чином не спростовує обставин та доказів, що квартира, на яку ОСОБА_2 обміняв спірний будинок, належала йому на праві особистої власності з огляду на договір купівлі-продажу квартири від 23.09.2004 року ( а/с21 т.2), витяг з державного реєстру правочинів №137674 від 23.09.2004 року (а/с23 т.2) та свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 , відповідно до якого їхній шлюб був зареєстрований 25.09.2005 року - через рік після придбання квартири (а/с 6 т.1).

Більше того, у цьому ж Договорі міни вказано, що квартира АДРЕСА_1 , яку він міняє на 55/100 часток будинку по АДРЕСА_2 та земельну ділянку під ним, належала саме ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, оскільки вона була набута до шлюбу з ОСОБА_1 і осіб, які могли б поставити питання про визначення за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), в тому числі й відповідно до ст. ст. 65, 74, 97 СК України, немає (а/с2-7 т.2).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу, в силу ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367,374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук