ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/487/19Головуючий по 1 інстанції Прилуцький В.О.
Категорія:305010900 Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - ПрАТ «Страхова компанія» «Здорово»;

ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Прилуцького В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Здорово», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Здорово», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 22 вересня 2016 року близько 21 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Пежо-607», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Дніпропетровське шосе в м. Києві, порушив Правила дорожнього руху України, а саме: будучи неуважним, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, під час чого не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням транспортного засобу, у зв`язку з чим виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з керованим ОСОБА_1 автомобілем марки «Мерседес-Бенс», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Позивач вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно майнову шкоду, яка складається зі шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля в сумі 84 829,90 грн., витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в сумі 8000 грн., витрати на лікування в сумі 33195,78 грн.

ПрАТ СК «Здорово» прийняло рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 84829,90 грн. та 29212,29 грн., однак, на час розгляду справи в суді першої інстанції так і не виконало взятих на себе зобов`язань.

Крім цього, позивач вказує, що внаслідок ДТП йому було завдано і моральної шкоди, яку він оцінює в 100 000 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь: з ПрАТ СК «Здорово» шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля в сумі 84829,90 грн., витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП в сумі 8000 грн., шкоду, пов`язану із лікуванням в сумі 33195,78 грн., моральну шкоду в сумі 1659,90 грн., а всього 127 685,58 грн.; зі ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 98 340,10 грн., а також судові витрати.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року позов задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Здорово» на користь ОСОБА_1 84829,90 грн., витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП в сумі 8000 грн., шкоду, пов`язану із лікуванням в сумі 33195,78 грн., моральну шкоду в сумі 1659,90 грн., 1000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 128 685,58 грн.; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 61 940 грн. та 629,85 грн. витрат на правову допомогу, а всього 62569,95 грн.

Рішення обґрунтоване тим, що розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості складає 75000 грн., та з урахуванням часткової компенсації ОСОБА_2 завданої шкоди в сумі 11400 грн., з останнього слід стягнути моральну шкоду в сумі 61940,10 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 61940,10 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що надані позивачем разом з позовною заявою листки непрацездатності не містять жодних згадок про проведення позивачу операцій; згідно листка непрацездатності Смілянської міської поліклініки для дорослих від 25.04.2017 року, ОСОБА_1 повинен був стати до роботи 19 травня 2017 року і жодних рекомендацій щодо подальшого лікування йому не надавалось; у квітні 2017 року позивач лікувався амбулаторно, а не стаціонарно; у довідці до акта огляду МСЕК від 13.06.2017 року причину інвалідності вказано «загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату».

Також апелянт вказує, що ні вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року, ні висновком експерта від 23.01.2017 року не встановлено прямий причинний зв`язок між інвалідністю позивача і травмою, завданою відповідачем у ДТП.

Крім цього, ОСОБА_2 зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач втратив роботу чи не міг працювати, починаючи з 19 травня 2017 року, та вважає, що жодних протипоказань для роботи водієм у позивача не було.

Таким чином, на думку апелянта, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, завданої позивачу, є необґрунтованим, та судом не взято до уваги можливість позивача продовжувати роботу водієм і отримувати відповідний заробіток.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_2 в частині стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди в сумі 61940,10 грн., колегія суддів переглядає рішення суду лише в цій частині.

Ухвалене судом першої інстанції рішення у вказаній частині відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.09.2016 року близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Пежо-607», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись з ввімкненим ближнім світлом фар по сухому, чистому дорожньому покриттю проїжджої частин вулиці Дніпропетровського шосе в місті Києві, в напрямку села Підгірці, поблизу повороту на село Лісники, порушив Правила дорожнього руху, а саме: будучи неуважним, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, під час чого не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням транспортного засобу, у зв`язку з чим виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес-Бенс 814», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по даній смузі руху в зустрічному напрямку. Внаслідок вказаної дорожньої пригоди водій ОСОБА_1 , згідно висновку експерта № 86/Е від 23.01.2017 року отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., без позбавлення права керувати транспортним засобом.

Згідно висновку експерта № 86/Е від 23.01.2017 року в рамках кримінального провадження № 0009360 від 23.09.2016 року, при зверненні за медичною допомогою 22.09.2016 року у ОСОБА_1 мала місце закрита травма обох стоп у вигляді уламкових переломів п`яткових кісток зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, експерт вказав, що між подіями транспортної пригоди від 22.09.2016 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно наявних у матеріалах справи листків непрацездатності ОСОБА_1 перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 22.09.2016 року по 18.05.2017 року та з 29.11.2017 року по 30.10.2017 року - у стаціонарному відділенні Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1 з приводу видалення металоконструкції.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 543606, виданої 13.06.2017 року, ОСОБА_1 08.06.2017 року встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. У довідці зазначено, що ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця з тривалим стоянням та ходою та рекомендовано стаціонарне лікування в травматологічному відділенні.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майно або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно встановлено, що дії відповідача ОСОБА_2 під час керування 22.09.2019 року автомобілем Пежо-607, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з порушенням Правил дорожнього руху (що встановлено вироком суду) є неправомірними та між діями ОСОБА_2 і завданою позивачу шкодою існує безпосередній причинний зв`язок, що встановлено вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року, висновком експерта № 86/Е від 23.01.2017 року, листками непрацездатності, довідкою МСЕК та випискою із медичної карти хворого ОСОБА_1 Крім того, вироком Голосіївського районного суду м. Києва встановлено і вину ОСОБА_2 у завданні ОСОБА_1 ушкодження здоров`я та майнової шкоди.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки врахував тривалість розладу здоров`я позивача, внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , які призвели до значних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, завдання позивачу ушкодження здоров`я, яке призвело до встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності, глибину фізичних і душевних страждань.

На переконання колегії суддів, визначена судом першої інстанції сума відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості.

Посилання апелянта на те, що листки непрацездатності, надані позивачем, не містять інформації про проведення останньому операцій, а також про те, що ОСОБА_1 у квітні 2017 року проходив лікування амбулаторно, а не стаціонарно, не спростовують завдання позивачу ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась із вини відповідача ОСОБА_2 , а також моральних страждань, пов`язаних із отриманими ушкодженнями здоров`я та пошкодженням майна позивача.

Крім того, 08.06.2017 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, що вказує на те, що здоров`я позивача після отриманих 22.09.2016 року внаслідок ДТП ушкоджень не відновилось.

Твердження апелянта про те, що факт неотримання ОСОБА_1 заробітної плати після вересня 2016 року, а також втрата позивачем роботи чи неможливість працювати, починаючи з травня 2017 року не підтверджена належними доказами, не впливають на факт завдання позивачу моральної шкоди протиправними діями відповідача ОСОБА_2 та на визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Водночас, з довідки про доходи ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 24.02.2017 року вбачається, що він з жовтня по грудень 2016 року заробітної плати не отримував, тобто, не працював. Даний факт також підтверджується листками непрацездатності, наявними у матеріалах справи.

Посилання апелянта на часткове відшкодування завданої позивачу шкоди заслуговує на увагу та було враховане судом першої інстанції.

Так, згідно наявної в матеріалах справи копії розписки матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від 09.10.2016 року, вона отримала від ОСОБА_2 11 400 грн. на лікування сина. Однак, вказана розписка є підтвердженням відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 , а не моральної, як помилково вважав місцевий суд під час визначення розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення зі ОСОБА_2 .

Проте, оскільки позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено, колегія суддів не може вийти за межі апеляційних вимог ОСОБА_2 та збільшити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Інших доказів відшкодування ОСОБА_2 завданої позивачу шкоди, у тому числі моральної, матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги були предметом розгляду у суді першої інстанції та вони не спростовують висновків суду про необхідність стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 61 940,10 грн.

Таким чином, колегією суддів не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення ним норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Здорово», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах викладених в статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.