Справа № 461/2340/19
Провадження № 2/461/723/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі головуючого-судді Стрельбицького В.В., за участю секретаря Рибак Н.І., представника позивача Марець Ю.І., представника третьої особи Кулика А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧ ГРУП КОМПАНІ» в особі представника адвоката Галайського Ореста Вікторовича до ОСОБА_1 , державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», треті особи Львівська міська рада, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Загвойська Н.І., Гоцько В.С., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пшенична У.В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросітьізоляція», Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П. про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧ ГРУП КОМПАНІ» в особі представника адвоката Галайського Ореста Вікторовича звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

У позовній заяві просить визнати протиправними дії державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, які полягають у видаленні реєстраційного запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, нежитлові приміщення (1-Ю), об`єкт загальною площею 132,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ "ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП" від 05.06.2018 року №26655633.

Також просить, зобов`язати Комунальне підприємство «Центр державної реєстрації» (м. Київ, вул. Бажова, 9 офіс 8, м. Київ ) поновити запис про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, нежитлові приміщення (1-10), об`єкт загальною площею 132,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП».

Позовні вимоги до ОСОБА_1 позивач не пред`являє.

Підставою позову зазначає, протиправне та незаконне «видалення» державним реєстратором Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасією Святославівною запису про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (1-Ю), об`єкт загальною площею 132,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП», зазначаючи, що державний реєстратор порушив закон, який регламентує відповідну процедуру щодо здійснення такої реєстраційної дії.

Представник третьої особи Кулик А ОСОБА_2 . подав до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», у зв`язку з припинення діяльності відповідача як юридичної особи, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У судовому засіданні представник третьої особи клопотання підтримав.

Представник позивача з приводу даного клопотання повідомила про намір подати до суду заяву щодо правонаступника відповідача.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились.

В процесі розгляду клопотання встановлено наступне.

Представник позивача вказала, що у ТОВ «ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП» не виникало спорів з ОСОБА_1 стосовно нерухомого майна та остання не повідомляла позивача про невизнання його права власності на майно, яке фігурує в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено статтею 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

У позовній заяві позивач зазначає, що не може реалізувати своє право власності, оскільки державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно безпідставно видалено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно .

Водночас, права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення позивач не оспорює, як і не заперечує прав позивача сама ОСОБА_1 .

Відтак, ТОВ «ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП» оскаржує дії державного реєстратора щодо видалення запису про реєстрацію права власності на належне йому на праві власності нерухоме майно.

Наведені обставини свідчать про наявність спору між позивачем та державним реєстратором, який як зазначає позивач, діє з порушенням вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Інших підстав для визнання протиправними дій державного реєстратора позовна заява не містить, як і не містить даних про оспорювання позивачем права власності на нежитлове приміщення за відповідачем ОСОБА_1 .

Таким чином, виникли публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року №490/5986/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 року №490/5986/17 зазначає наступне. Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону N 1952-IV).

Частиною першою статті 10 Закону N 1952-IV передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV).

У пункті п`ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону N 1952-IV вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.

Тож, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження.

У даному випадку позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу виключення реєстраційного запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, а тому спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, обставини наведені у позовній заяві щодо підвідомчості даного спору місцевому суду в порядку ЦПК України, оскільки спір носить приватноправовий характер спростовуються вищенаведеним.

При цьому, покликання позивача на обставини, викладені у постанові ВП Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 не є ідентичними встановленим в ході розгляду справи обставинам у даній справі та за переконанням суду не можуть бути застосовані у даній справі. Ця обставина не була відома суду на момент прийняття рішення про відкриття провадження, а була з`ясована в процесі обговорення заявленого клопотання, оскільки представник позивача повідомила суд про відсутність спору між позивачем та ОСОБА_1 .

Так, у постанові ВП Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 наведено наступне:

«Такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.»

Таким чином, висновок суду касаційної інстанції на який посилається позивач на обґрунтування юрисдикції цієї справи не може бути застосований у даному конкретному спорі, адже в даній справі відсутній спір щодо прав на відповідне майно. Крім того, в ході розгляду клопотання встановлено, що такій спір вже перебуває на розгляді Франківського районного суду м. Львова і в цій справі залучені усі учасники, які беруть участь у справі в Галицькому районному суді м. Львова.

Із урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, оскільки виникли саме публічно-правові відносини, так як державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права, оскільки, спір стосується проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що даний спір має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, зважаючи на наведене, суд приходить до переконання, що підстави наведені представником третьої особи у його клопотанні не підлягають застосуванню у даній справі, виходячи з того, що під час розгляду клопотання встановлено обставини, які виключають провадження у справі за правилами цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження в справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п.1 ч.1. ст.255 ЦПК України, суд, -

постановив:

Провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧ ГРУП КОМПАНІ» в особі представника адвоката Галайського Ореста Вікторовича до ОСОБА_1 , державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», треті особи Львівська міська рада, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Загвойська Н.І., Гоцько В.С., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пшенична У.В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросітьізоляція», Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П. про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст ухвали складено 07.10.2019 року