Справа № 158/5106/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/880/19 Категорія: 48 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, в тому числі і земельна ділянка площею 1,41 га для ведення особистого селянського господарства. За життя спадкодавець розпорядилася своїм майном, заповівши спадкоємцю ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,31 га, а спадкоємцю ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 0,10 га.

Позивач також зазначав, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про поділ спадкового майна в натурі проведено поділ земельної ділянки площею 1,41 га та постановлено виділити в користь ОСОБА_8 1/8 частину з цієї земельної ділянки, а в користь ОСОБА_1 і ОСОБА_4 виділено 7/8 частин цієї земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд поділити земельну ділянку площею 0,9490 га для ведення особистого підсобного господарства з виділенням йому земельної ділянки площею 0,8615 га, а відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,8615 га на рівні садиби АДРЕСА_1 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового про задоволення його позовних вимог.

У судовому засіданні позивач, представник позивача та відповідач апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач суду не довів того, що спірна земельна ділянка належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності, технічна документація на частки земельної ділянки співвласниками не виготовлена, частки земельних ділянок не сформовані як окремі об`єкти нерухомого майна.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2012 року, що набрало законної сили, постановлено виділити в користь ОСОБА_8 1/8 частину земельної ділянки площею 1,41 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії - ВЛ № 03335 від 21 січня 2001 року, а в користь співвласників земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виділено 7/8 частин даної земельної ділянки, що в одиницях площі складає 1,24 га, до складу якої входить земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,945 га та частина земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,289 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 4-7).

Крім того, судом встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було виконано технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 1,2406 га, яка розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. До складу цієї земельної ділянки включені земельна ділянка площею 0,9490 га та земельна ділянка площею 0,2916 га (а.с.12,13).

Як убачається із матеріалів справи, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 березня 2019 року проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 0,9490 га, яка розташована в селі Жидичин Ківерцівського району Волинської області, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, форма власності - приватна (а.с.8). Проте зазначений витяг з Державного земельного кадастру не містить в собі відомостей щодо власника цієї земельної ділянки.

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку право приватної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,2916 га, яка розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області площею 0,2916 га, зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 (а.с.14).

Таким чином, судом встановлено, що за позивачем ОСОБА_1 уже зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2916 га, хоча рішенням суду, що набрало законної сили, в користь позивача ОСОБА_1 і відповідачки в даній справі ОСОБА_4 виділено 7/8 частин земельної ділянки, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,945 га та земельна ділянка площею 0,289 га. Спадкодавець ОСОБА_5 заповіла своєму сину позивачу в даній справі - ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,31 га, а своїй дочці відповідачці в даній справі - ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку площею 0,10 га.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить провести поділ між ним і відповідачкою ОСОБА_4 лише однієї земельної ділянки площею 0,9490 га, виділивши йому із цієї земельної ділянки 0,8615 га, а відповідачці ОСОБА_4 - 0,0875 га на рівні садиби АДРЕСА_1 .

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (стаття 355 ЦК України).

За положеннями статті 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, встановлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

За положеннями статей 181, 182 ЦК України, статті 5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельні ділянки, житлові будинки, будівлі, споруди є нерухомим майном, щодо яких проводиться державна реєстрація прав. При цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Формування земельної ділянки, як передбачає частина 1 статті 79-1 ЗК України, полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Проте, як було зазначено вище, позивач просить поділити між ним і відповідачкою земельну ділянку площею 0,949 га, яка на праві приватної власності ні за позивачем ні за відповідачкою в Держаному земельному кадастрі не зареєстрована.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що рішенням суду в користь позивача і відповідачки в даній справі виділено 7/8 частин земельної ділянки, яка складається із двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,945 га і земельної ділянки площею 0,289 га.

При цьому позивач просить провести поділ між ним і відповідачкою лише однієї земельної ділянки площею 0,9490 га, хоча в користь позивача і відповідачки виділено 7/8 частин земельної ділянки, яка складається із двох земельних ділянок.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що між позивачем і відповідачкою не відбувся поділ земельної ділянки, яка перейшла їм у спадщину, на окремі об`єкти нерухомого майна відповідно до їх часток у спадковому майні.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді