Провадження №22-ц/812/1762/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 481/350/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Вжещ С.І. 22 серпня 2019 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 2 вересня 2019 року

у с т а н о в и в:

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 12 вересня 2006 року між ними укладено договір б/н, відповідно до якого Банком надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, у неї утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 31 січня 2019 року складає 127039 грн. 62 коп., а саме: 5266 грн. 82 коп. тіло кредиту та 121772 грн. 80 коп. проценти за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2019 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з тілом кредиту в розмірі 5266 грн. 82 коп. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом, та невірно застосував норми матеріального права, просило його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5700 грн.

Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг ( далі Умови) та Тарифи банку.

Підписом на заяві відповідач погодилася, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг, з умовами якого вона ознайомлена.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, з моменту підписання анкети-заяви між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку за номером НОМЕР_1 зі строком дії до вересня 2012 року.

В подальшому, після укладання договору про надання банківських послуг з метою доступу до власного рахунку та здійснення платіжних операцій з нього відповідач отримувала перевипущені та додаткові електронні платіжні засоби- пластикові картки, а саме: № НОМЕР_2 зі строком дії до червня 2015 року та № НОМЕР_3 зі строком до листопада 2017 року за допомогою яких вона користувалася коштами на рахунку, відкритому відповідно до початкової заяви. Зазначені обставини підтверджуються довідкою АТ КБ «Приватбанк».

Відповідач тривалий час користувалася кредитною карткою, при здійсненні операцій за рахунком здійснювалися платежі понад залишок коштів на рахунку, що згідно із ст. 1069 ЦК України свідчить про отримання кредиту відповідачем.

Викладене підтверджується випискою за рахунком .

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або

інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість, яка утворилась станом на 31 січня 2019 року у розмірі 127039 грн. 62 коп., яка складається з 5266 грн. 82 коп. заборгованості за кредитом та 121772 грн. 80 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 12 вересня 2006 року по 31 січня 2019 року.

Визначаючи розмір заборгованості, суд першої інстанції вірно виходив з того, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5266 грн. 82 коп.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про оплату відсотків за користування кредитними коштами, а надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Проте, з таким висновком погодитись не можна.

Так, з заяви клієнта про надання кредитних коштів вбачається, що між банком та клієнтом була узгоджена базова процентна ставка 36% з розрахунку 360 днів у році, а також строк дії кредитного ліміта, порядок погашення заборгованості та інше . Зазначена заява підписана відповідачем ( а.с. 7 зв.).

Таким чином, умовами договору встановлена фіксована процентна ставка, яка узгоджена з відповідачем .

За таким обставин до спірних правовідносин не може бути застосована правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 у справі № 342/180/17, оскільки в справі, яка переглядалась Верховним Судом встановлені інші обставини.

Згідно зі ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.10561 ЦК (у редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ч.4 вказаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною в кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановленому кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 17.08.2002 №1155, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте, таких доказів матеріали справи не містять.

За такого, колегія суддів не може погодитись з нарахуванням Банком процентів з розрахунку 43,2% з 1 квітня 2015 року та вважає за необхідне застосувати процентну ставку 36% річних, як передбачено умовами договору, узгодженими з відповідачем.

При визначенні розміру заборгованості по процентам колегія суддів виходить з розрахунку, наданого позивачем за період з 21 серпня 2012 року по 31 жовтня 2017 року ( строк дії картки) та становить 7248 грн. 37 коп.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції усних чи письмових клопотань про застосування строку позовної давності відповідачем не заявлялось.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні спору не звернув належної уваги на зазначені обставини, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом за вказаний період, які були узгоджені з позичальником, то рішення суду слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 31 січня 2019 року у розмірі 12 541 грн. 03 коп., яка складається з 5294 грн. 17 коп. заборгованості за тілом кредиту та 7246 грн.87 коп. - заборгованості по процентам .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України перерозподілу підлягають й судові витрати, понесені позивачем при звернення то суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню 474 грн. 14 коп. судових витрат

(12 541 грн. розмір задоволених вимог х (1921 грн. судовий збір за подачу позовної заяви + 2882 грн. за подачу апеляційної скарги = 4803 грн.) / 127 039 грн. розмір, заявлених позовних вимог = 474 грн. 14 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2019 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2006 року, яка утворилась станом на 31 січня 2019 року у розмірі 12 541 грн. 03 коп., яка складається з 5294 грн. 17 коп. заборгованості за тілом кредиту та 7246 грн.87 коп. - заборгованості по процентам .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 474 грн. 14 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.