Справа № 567/944/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Бойко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей звернулась ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04.11.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції Рівненської області між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Від даного шлюбу в сторін народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області шлюб між сторонами було розірвано.

Вказує, що після розірвання шлюбу, малолітні діти сторін залишилися проживати з нею та з того часу знаходяться під її фактичним вихованням, доглядом та на матеріальному утриманні.

Зазначає, що відповідач, будучи батьком малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не бере ніякої участі в їх утриманні та вихованні, не цікавиться їх життям, навчанням, розвитком та здоров`ям.

В зв`язку з ухиленням відповідача від матеріального утримання доньок, рішенням Очаківського міськрайонного суду з нього стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.09.2009 до досягнення ними повноліття.

Вказує, що аліменти ОСОБА_2 не сплачує та добровільно будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Зазначає, що з 2012 року ОСОБА_2 з доньками не спілкується, участі в їх вихованні не бере.

Посилаючись на те, що орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації 26.07.2019 рекомендує позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

Водночас вказує, що на даний час виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів на утримання дітей в зв`язку із зміною обставин, що враховувались судом при визначенні розміру аліментів та набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким було внесено зміни до СК України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що відповідач аліментів не сплачує, на даний час їй не відомо чи відповідач офіційно працевлаштований та який отримує дохід.

Посилаючись на вказані обставини і збільшення вікових потреб дітей та матеріальних витрат на їх утримання, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача згідно виконавчого листа на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Острозького районного суду від 09.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не подав, правом подати відзив на позов у встановлений строк не скористався.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просить позов задоволити.

Позивач пояснила, що з 04.11.2007 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , в якому в них народилися двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що починаючи з 2012 року, їх діти залишилися проживати з нею, оскільки відповідач залишив місце їх спільного проживання. Зазначає, що з того часу відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не цікавиться їх життям, не бере будь-якої участі у вихованні доньок та їх утриманні. Пояснила, що діти навіть не пам`ятають відповідача і останній не виявив бажання побачитись з дітьми, коли вони були на відпочинку на морі та перебували недалеко від місця проживання відповідача, про що йому було відомо.

Вказує, що ОСОБА_2 проживає в с. Іванівка Очаківського району та починаючи з 2012 року з дітьми не зустрічався, не цікавився їх життям, не спілкується з ними, не вітає з днем народження, в школу, де навчаються діти, жодного разу не навідувався.

Вказує, що ОСОБА_2 не надавав і не надає матеріальної допомоги на утримання доньок, на придбання одягу, взуття, навчального приладдя, на харчування дітей.

Зазначає, що так як ОСОБА_2 не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Аліменти ОСОБА_2 на утримання дітей не сплачує та матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає.

Посилається на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньок, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Окрім того, вказує, що на даний час виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів на утримання дітей в зв`язку із збільшенням вікових потреб дітей та набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким було внесено зміни до СК України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача згідно виконавчого листа на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що в службу в справах дітей надійшло звернення ОСОБА_1 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зв`язку з цим питання щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини на яке для з`ясування об`єктивних причин невиконання своїх батьківських обов`язків був викликаний відповідач, однак на засідання він не з`явився навіть після спілкування представника органу опіки та піклування з матір`ю відповідача.

Вказує, що проведеною перевіркою було встановлено, що ОСОБА_2 , будучи батьком малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх доньок. Починаючи з 2012 року малолітні діти сторін проживають з позивачем, яка піклується про них та забезпечує їх всім необхідним. Натомість ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча має можливість їх виконувати, не бере ніякої участі в утриманні та вихованні доньок, не цікавиться їх життям, навчанням, розвитком та здоров`ям.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дітей, орган опіки і піклування вирішив рекомендувати позбавити його батьківських прав відносно його малолітніх дітей, про що подав відповідне подання.

Суд, вислухавши позивача, представника органу опіки та піклування, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області встановлено, що з 04.11.2007 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.07.2013.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Зідно довідки №291 від 21.05.2019 року виданої виконавчим комітетом Вілійської сільської ради Острозького району про склад сім`ї ОСОБА_1 вбачається, що склад сім`ї ОСОБА_1 складають: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чоловік - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Факт опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_3 зі сторони матері підтверджується актом обстеження умов проживання від 21.05.2019 року, довідкою Вілійської сільської ради від 21.05.2019, згідно якої встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , для виховання, розвитку, проживання та навчання дітей створено належні умови є всі необхідні речі побуту. Батько дітей участі у їх вихованні не приймає, не відвідує їх та матеріально не підтримує.

Згідно довідки НВК «Вілійська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. дитячий садок» № 22 від 20.05.2019 року малолітня ОСОБА_3 навчається в 1 класі зазначеного навчального закладу.

Згідно довідки НВК «Вілійська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. дитячий садок» № 23 від 20.05.2019 року малолітня ОСОБА_3 навчається в 2 класі зазначеного навчального закладу

Згідно характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що мама учениці приділяє належну увагу вихованню доньки. За період навчання батько учениці жодного разу на батьківських зборах присутнім не був, успіхами у навчанні та іншими питаннями перебування дитини у школі не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере.

Згідно характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що мама учениці приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько учениці успіхами у навчанні та іншими питаннями перебування дитини у школі не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере.

Згідно довідки Очаківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області №1417-36/4-7125 від 15.05.2019 встановлено, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти відповідачем не сплачуються, кошти або майно на які за законом можливо звернути стягнення відсутні.

З висновку органу опіки і піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області від 26.07.2019 вбачається, що зазначений орган, діючи в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків, вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо його малолітніх дітей.

Згідно даного висновку органом опіки та піклування при розгляді питання про доцільність позбавлення батьківських прав, було встановлено, що діти сторін фактично з народження проживають з матір"ю. Батько дітей ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере ніякої участі в утриманні та вихованні доньок, не цікавиться їх життям, навчанням, розвитком та здоров`ям. Питання ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відповідачем розглядалося на засіданні опікунської ради, на якому було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх доньок.

На даний момент відповідач продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча має можливість їх виконувати, бажання щодо налагодження стосунків з доньками відповідач не виявив, а тому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26.07.2019 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні як права, так і обов`язки щодо дитини.

З пояснень позивача, представника органу опіки та піклування та письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , тривалий час не приділяє жодної уваги вихованню дітей, не створює належних умов для їх проживання та матеріального забезпечення, не цікавиться їх життям, навчанням та розвитком.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дітей має місце на протязі більше семи років, фактично з народження дітей по даний час, що було підставою для його виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини та в подальшому для висновку органу опіки і піклування, яким рекомендовано позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, незважаючи на неодноразові виклики, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову з посланням на відповідні докази не надав.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх малолітніх доньок, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей. При цьому, суд враховує, що зазначений стан речей триває довгий проміжок часу, а заходи впливу на відповідача не призвели до належних результатів і ОСОБА_2 продовжує свідомо нехтувати своїми обов`язками щодо дітей.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, в тому числі від їх матеріального утримання, що є складовою виховання, то його слід позбавити батьківських прав щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи позов в частині зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дітей, суд враховує наступне.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, позивачка посилається на те, що на даний час вікові потреби дітей зросли, що вимагає значно більших матеріальних витрат для їх забезпечення. Також вважає підставою для зміни розміру аліментів те, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, за яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час становить 1059 грн. та, на думку позивачки, значно перевищує розмір аліментів, визначених рішенням суду від 23.07.2013 року.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В той же час, зазначеною нормою СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів не тільки у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, але і в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст. 7 СК України.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду та вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст.181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192, 181 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позову із зазначених підстав, застосуванню підлягають не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів слід з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом не встановлено обставин які надають можливість збільшити розмір аліментів, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав, які б могли бути враховані при збільшенні їх розміру. Матеріали справи свідчать про те, що позивачка пов`язує необхідність зміни способу стягнення аліментів не зі зміною матеріального становища відповідача, а зі зміною мінімального розміру аліментів на дитину.

Разом з тим, на час ухвалення рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: наявності, відсутності рухомого та нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Тобто, належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів не надано.

Водночас, позивач не довела, що її матеріальний стан нижчий, порівняно із матеріальним станом відповідача, а також не довела погіршення її здоров`я, як одержувача аліментів або поліпшення здоров`я відповідача, як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, на думку суду, не є істотними та достатніми для зміни визначеного за судовим рішенням розміру аліментів та не можуть слугувати самостійною підставою для зміни їх розміру.

Отже, позивач жодним належним та допустимим доказом не довела, що змінились обставини, які існували на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, а відтак суд дійшов висновку, що позивачем доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зміни розміру аліментів, не надано.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в новій редакції та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30%).

Таким чином, розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їх дітей, не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 (справа № 459/2181/17/61-37114св18).

При цьому, вирішуючи спір суд керується і ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов в частині зміни розміру аліментів не обгрунтований та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. сплаченого судового збору.

На підставі ст. 164, 182 СК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

вирішив :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: с АДРЕСА_2 Очаківського району Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_5 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог пр-кт Незалежності,14) про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. витрат на сплату судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.10.2019.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.