Ухвала

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 562/3335/18

провадження № 61-17766ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія», третя особа - Здолбунівська міська рада Рівненської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КП комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія», третя особа - Здолбунівська міська рада Рівненської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 02 лютого 2015 року між нею та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Рішенням постійно діючої міжвідомчої комісії Здолбунівського міськвиконкому з питань відключень від міських мереж центрального опалення та гарячого водопостачання від 29 червня 2017 року № 126 їй надано дозвіл на відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та встановлення автономного опалення. На підставі вказаного рішення вона звернулася до КП «Здолбунівкомуненергія» із заявою про видачу технічних умов на відключення квартири від системи центрального теплопостачання. Проте, листом директора КП «Здолбунівкомуненергія» Шавронської В. А. в задоволенні її заяви відмовлено у зв`язку з тим, що витяг з протоколу засідання постійно діючої комісії суперечить наказу «Про порядок відключень окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» від 22 листопада 2005 року № 4, затвердженого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України.

Зазначає, що протягом минулих років відповідачем на підставі аналогічних рішень органу місцевого самоврядування іншим споживачам було надано дозволи на відключення від системи центрального теплопостачання, тому у червні 2018 року вона повторно звернулася до відповідача з аналогічною заявою, у задоволенні якої листом від 20 червня 2018 року № 09-1100 їй було відмовлено з аналогічних підстав.

Вважає, що відповідач своєю відмовою від надання дозволу на відключення від централізованої мережі теплопостачання обмежує її права як власника, зокрема право користування квартирою.

Посилаючись на те, що на підставі дозволу Здолбунівської міської ради за погодженням з ВАТ «Рівнегаз» 30 листопада 2018 року нею було встановлено автономне опалення, з урахуванням уточнень, просила суд зобов`язати КП «Здолбунівкомуненергія» протягом двох днів з дня набрання законної сили надати їй дозвіл на відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі центрального теплопостачання з 30 листопада 2018 року.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 червня 2019 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 , зобов`язавши КП «Здолбунівкомуненергія» протягом двох днів з дня набрання рішенням законної сили надати їй дозвіл на відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі центрального теплопостачання шляхом підписання акту про відключення квартири від мережі центрального теплопостачання з 30 листопада 2018 року.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідача не було законних підстав для відмови ОСОБА_1 у відключенні від мереж центрального опалення, а тому відповідач був зобов`язаний надати відповідний дозвіл на виконання рішення постійно діючої міжвідомчої комісії Здолбунівського міськвиконкому з питань відключень від міських мереж центрального опалення та гарячого водопостачання від 29 червня 2017 року № 126.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається не лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, а з вчиненням споживачем в подальшому дій з дотриманням, визначеної Порядком, процедури. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Крім того, 27 квітня 2011 року Здолбунівською міською радою було прийнято рішення «Про припинення видачі дозволів на відключення від централізованої системи теплопостачання», яким заборонено постійно діючій міжвідомчій комісії виконавчого комітету Здолбунівської міської ради з питань відключень від міських мереж центрального опалення та гарячого водопостачання видачу дозволів на відключення від централізованого опалення, крім випадків, передбачених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 та схемою теплопостачання м. Здолбунів, а саме розглядати можливість відключення лише цілими будинками.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання відповідача надати дозвіл на відключення квартири ОСОБА_1 від мережі центрального теплопостачання.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, а тому є малозначною в силу своїх властивостей.

Незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги характер вказаної немайнової вимоги, а також чітке нормативне урегулювання порядку вирішення спорів даної категорії, Верховний Суд, з урахуванням положень частини шостої статті 19 ЦПК України, визнає дану справу справою незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки зазначена касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія», третя особа - Здолбунівська міська рада Рівненської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик