Справа № 466/8025/18 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/1483/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні стягувача ОСОБА_1 , його представниці Мацієвської А.І., заявниці ОСОБА_2 , її представниці ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Невойта П.С. від 3 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2019 року заяву від 26.10.18 ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами - задоволено. Скасовано судовий наказ від 09.10.18 у справі № 466/8025/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви від 26 жовтня 2018 року про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та залишити без змін законний наказ від 09 жовтня 2018 року у справі №466/8025/18. Вважає, що незаконність та неправильність ухвали суду першої інстанції полягає у порушенні судом норм процесуального права, невірному застосуванні норм матеріального права, що зроблено з метою винесення незаконної ухвали на користь відповідача у справі, яким є ОСОБА_2 До встановлення незаконної, необґрунтованої ухвали призвело порушення судом правильності застосування чинного законодавства всупереч роз`ясненням пленумів ВСУ наданим в Постановах «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009р., «Про судові рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009р. Вказує, що його заява відповідала вимогам 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, яка регулює питання, в яких випадках може бути виданий судовий наказ. Звертає увагу, що ним при поданні даної заяви про видачу судового наказу було дотримано також і вимоги ст. 163 ЦПК України, які ставляться до форми та змісту заяви про видачу судового наказу і в даній статті 163 ЦПК України жодного слова немає про те, що він був зобов`язаний вказувати про те, що ОСОБА_2 ще раніше в 2018 році зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, вказує на те, що даний факт не є нововиявленою обставиною. Подаючи таку заяву про видачу судового наказу, він надав суду довідку форми №2 про склад сім`ї з якої вбачалося, що син ОСОБА_4 дійсно зареєстрований та проживає разом з ним та ОСОБА_2 в одній квартирі АДРЕСА_1 , копію свідоцтва про народження дитини для підтвердження того, що саме він є батьком дитини та ОСОБА_2 є матір`ю дитини та просив стягнути аліменти в розмірі, передбаченому ст. 161 ЦПК України. Оскільки син ОСОБА_5 проживає разом із ним в одній великій кімнаті у квартирі АДРЕСА_1 , тому вважає, що він, незалежно від того, що 07.09.2018 року був виданий судовий наказ про стягнення з нього аліментів на їхнього сина на користь ОСОБА_2 вправі був звернутися з заявою до ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення з неї на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина, як батько дитини, який витрачає необхідні кошти на його утримання добровільно, на відміну від ОСОБА_2 , яка використовує отримані від нього кошти на утримання сина не за їх цільовим призначенням. Саме тому вважає, що судом першої інстанції невірно було застосовано норму процесуального права в даних правовідносинах, зокрема, вимоги ч.2 ст. 186 ЦПК України, оскільки судовий наказ від 09.10.2018 року у справі №466/8025/18 було видано законно і підстав для його скасування не було, як і не було підстав для відмови йому у видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину, як батькові дитини, яка постійно проживає разом із ним в одній кімнаті та є на його утриманні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви, заперечення на заяву, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на п.4 ч.1 ст.161, п.4 ч.1 ст.165, п.2 ч.1 ст. 186, ч.7, 8 ст.170, п.1 ч.2 ст.423, 429 ЦПК України та задовольняючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та скасовуючи судовий наказ, - виходив з того, що 09.10.2018р. Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. 26.10.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Із заяви ОСОБА_1 та судового наказу № 466/8025/18 від 09.10.2018 року вбачається, що він виданий відповідно до п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України. Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Львова від 07.06.2018 р. (справа №466/6968/18. провадження №2-н 466 717 18) стягнуто з ОСОБА_1 на ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів проводити з моменту пред`явлення заяви 29.08.2018 року до досягнення дитини повноліття. ОСОБА_1 не заперечив, що йому було відомо про існування такого судового рішення. До того ж він звертався до суду з позовною заявою про зменшення аліментів, призначених судовим наказом. 22.11.18 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено. Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 з заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів з мами ОСОБА_2 , вже був виданий судовий наказ 07.06.18. Даний факт заявник не вказав у заяві. З урахуванням наведеного, суд вважав, що заяву слід задовольнити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають та оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

9.10.2018р. Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

26.10.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

На обґрунтування заяви зазначала, що її колишній чоловік - заявник ОСОБА_1 ввів суд в оману. Вона є інвалідом 3 гр. по загальному захворюванню пожиттєво (наслідки ОСОБА_7 ) і хоча має слабке здоров`я завжди працювала, а після закінчення відпустки по догляду за дитиною і перебування на обліку в Центрі занятості постійно з лютого 2013 р. працює членом бригади ресторану в закладі ресторанного господарства (закусочній) «МакДональдз-8162» 1111 «МакДональдз Юкрейн ЛТД», за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, утримує і виховує сина, алкоголем не зловживає, з сумнівними компаніями не спілкується, фізичного насильства до сина не застосовує, ніяких грошей у колишнього чоловіка не крала. Таким чином ОСОБА_1 обмовив її перед судом. По-друге, саме ОСОБА_1 неналежно виконує обов`язки по вихованню та утриманню їхнього сина, вчиняє проти нього протиправні дії зокрема здійснює постійний психологічний тиск, створив у сім`ї вкрай несприятливу психологічну атмосферу, т.я. зловживає алкоголем і систематично вчиняє скандали, хуліганить, наносив їй тілесні ушкодження, притягався до адміністративної відповідальності, син його боїться. В 2014 році, після того, як ОСОБА_1 кілька разів побив, вона з ним розлучилася. Крім цього, бувший чоловік тривалий час, з лютого 2000 р. ніде не працював і лише в липні 2018 р. влаштувався на роботу на 1/2 ставки з випробовувальним терміном. Їй було тяжко самій утримувати неповнолітнього сина, тому звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів зі бувшого чоловіка і такий наказ було видано суддею Шевченківського районного суду м. Львова Луців-ІІІумською Н.Л. 07.06.2018 р. (справа № 466/6968/18. провадження №2-н 466 717 18). Рішенням від 12.12.2017 р. Шевченківський районний суд м.Львова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_8 до неї та старшої дочки ЗубрицьОСОБА_9 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 та поділу спільного майна подружжя. Вважає, що дані обставини мають істоне значення у справі, тому судовий наказ підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами, а у задоволенні заяви про видачу судового наказу має бути відмовлено, оскільки відсутні підстави для постановлення судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання сина.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до п.п. 3, 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» (що регулює схожі за своїм змістом правовідносини), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК. Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Також, із практики ЄСПЛ вбачається таке:

«42. Суд повторює, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

43. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

44. Ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), №. 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), № 19960/04, п. 46). Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.» (вказане є цитатою рішення ЄСПЛ у справі «Желтяков проти України» (заява №4994/04) від 9.06.2011 року)».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у своїй заяві посилається на те, ОСОБА_1 ввів суд в оману та не вказав, що вона є інвалідом 3 гр. по загальному захворюванню пожиттєво і хоча має слабке здоров`я завжди працювала, а після закінчення відпустки по догляду за дитиною і перебування на обліку в Центрі занятості постійно з лютого 2013 р. працює членом бригади ресторану в закладі ресторанного господарства (закусочній) «МакДональдз-8162» 1111 «МакДональдз Юкрейн ЛТД», за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, утримує і виховує сина, алкоголем не зловживає, з сумнівними компаніями не спілкується, фізичного насильства до сина не застосовує, ніяких грошей у колишнього чоловіка не крала. Вказує, що ОСОБА_1 неналежно виконує обов`язки по вихованню та утриманню їхнього сина, вчиняє проти нього протиправні дії зокрема здійснює постійний психологічний тиск, створив у сім`ї вкрай несприятливу психологічну атмосферу, т.я. зловживає алкоголем і систематично вчиняє скандали, хуліганить, наносив їй тілесні ушкодження, притягався до адміністративної відповідальності, син його боїться. Зазначає, що суддею Шевченківського районного суду м. Львова Луців-ІІІумською Н.Л. 07.06.2018 р. було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку моменту пред`явлення заяви 29.08.2018 року до досягнення дитини повноліття.

Як вбачається із матеріалів справи, наведені у заяві обставини були відомі ОСОБА_2 на час видачі судового наказу, що у свою чергу свідчить про відсутність однієї з обов`язкових ознак нововиявлених обставин, а саме те, що ці обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Також, той факт, що згідно положень процесуального закону (ч.1 ст.167 ЦПК України) судовий наказ виданий без судового засідання і повідомлення сторін, і без урахування заперечень боржника проти стягнення аліментів, не дає підстав вважати такі заперечення нововиявленими обставинами.

Також, заявником не наведено жодних мотивів про те чому такі обставини не могли бути відомі під час розгляду справи, та в чому полягали такі перешкоди.

При цьому колегія суддів враховує, також, і те, що ЦПК України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на одну дитину відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (ч.7 ст.170 ЦПК України).

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення заяви.

Зважаючи на вказане, обставини, які заявниця вважала нововиявленими не слід вважати такими і відповідно судом першої інстанції помилково задоволено таку заяву.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається заявниця не можуть бути підставою для скасування судового наказу у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.

Тому, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без врахування обставин, що мають значення та вимогам закону не відповідає, а тому підлягає скасуванню.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити, оскаржувану ж ухвалу слід скасувати, як таку, що не відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра