_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8416/19
Провадження № 2/520/3772/19
УХВАЛА

10.10.2019 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продаж недійсним.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11 травня 2019 року прийнята позовна заява ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання на 7 червня 2019 року.

Також 11 травня 2019 року було задоволено клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів, про що постановлена відповідна ухвала.

У підготовче судове засідання призначене на 7 червня 2019 року позивач та відповідач не з`явилися, у зв`язку з чим проведення підготовчого судового засідання було відкладено на 21 червня 2019 року.

21 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 приймали участь у підготовчому судовому засіданні, яке було відкладено на 23 липня 2019 року, під час визначення дати та часу проведення наступного засідання позивач та відповідач ніяких заперечень не зазначили.

23 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленими про час та місце розгляду, у зв`язку з чим справа відкладена розглядом на 29 серпня 2019 року.

Відповідно до відповіді відділу адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області Рибак І.Р. місця реєстрації не має.

В позовній заяві та клопотанні про витребування доказів, позивачем ОСОБА_1 була зазначена адреса його проживання АДРЕСА_1 , та саме за цією адресою Київським районним судом м. Одеси була скерована судова повітка позивачу ОСОБА_1 про дату та місце судового засідання на 29 серпня 2019 року о 9 годині 45 хвилин.

У судове засідання 29 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, судова повістка, яка була скерована за адресою, зазначеною позивачем в якості свого місця проживання була повернута до суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначена справа до судового розгляду на 10 жовтня 2019 року о 10 годині 00 хвилин.

У судове засідання 10 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, судова повістка, яка була скерована за адресою, зазначеною позивачем в якості свого місця проживання була повернута до суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно зі ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач ОСОБА_1 в позовній заяві та клопотанні про витребуванні доказів особисто зазначив, що засоби телефонного зв`язку та електронної пошти у нього відсутні, у зв`язку з чим суд був позбавлений можливості в іншій спосіб здійснити виклик позивача у судове засідання, крім направлення судової повістки за адресою, зазначеною позивачем, в якості свого місця проживання.

Відповідно до ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, Законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1статті 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини,право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Статтею 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач повторно не з`явився у судове засідання, не повідомив суд про причину неявки.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивач повторно не з`явився в судове засідання; не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.