Справа №442/2275/19
Провадження №2/442/873/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

адвоката позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилається на те, що він згідно договору купівлі-продажу № 1735 від 27 вересня 1995 року є власником будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку також зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , це діти його дружини ОСОБА_5 від першого шлюбу. Відповідачі більше десяти років не проживають за місцем своєї реєстрації, вони не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в будинку не має, і взагалі будинком вони не цікавляться.

Наявність реєстрації відповідачів, у житловому будинку, який належить йому, порушує його право як власника, він позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Так як добровільно відповідачі знятися з реєстрації відмовляються, він змушений звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_6 та захисник Галишин Андрій Васильович, позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_7 заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у письмовому відзиві,

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча про місце та час проведення судового засідання була повідомлена вчасно та належним чином через сайт «Судова влада України», причини неявки суду невідомі. Своїм правом надати відзив на позов та інші заяви по суті не скористалася.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що проживають у сусідньому будинку з позивачем. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 не проживають більше десяти років.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу № 1735 від 27.09.1995р., належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З копії Будинкової книги вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою, понад 10 років не проживають, що підтверджується актом обстеження факту не проживання особи за місцем реєстрації від 24 січня 2018 року, складеного комісією КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідачі, без згоди позивача (власника), використовують належну йому власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідачів є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - будинком, тобто ця реєстрація порушує його права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз`ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідачів у будинку понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача не чинилося, відповідачі добровільно залишили спірне житло і переїхали жити в інше місце.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 80, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.10.2019 року.

Суддя О.В. Крамар