Житомирський апеляційний суд
Справа №288/451/18 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №288/451/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт Попільня,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка здана на пошту 27 вересня 2018 року, просило стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 35 038,33 грн., яка складається із: 3 141,70 грн. заборгованості за кредитом, 27 099,95 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 652 грн. заборгованості за пенею, а також штраф - 500 грн. (фіксована частина) та 1 644,68 грн. (процентна складова) (а.с.36-39). Свої вимоги обґрунтовувало тим, що на підставі заяви від 21 січня 2010 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Боржник в повному обсязі кредитні кошти не повернув та проценти за користування коштами не сплатив, внаслідок чого станом на 18 березня 2018 року має місце вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2010 року в сумі 32 893,65 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 березня 2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що востаннє кредитною карткою банку відповідач користувався у січні 2015 року, поповнюючи картковий рахунок на суму, яку вказала працівник банку. Термін дії картки закінчився, а тому позов пред`явлений за спливом строку позовної давності. Вважає, що судом безпідставно проведено заочний розгляд справи, оскільки жодної кореспонденції відповідач не отримував.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 3 141,70 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 27 099,95 грн. та заборгованості за пенею в сумі 2 652 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач приєднався до Умов та Правил обслуговування банківських послуг в Приватбанку, підписавши заяву від 21 січня 2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Висновок про те, що заява разом з Умовами та Правилами становить один договір викладено в декількох постановах ВСУ, зокрема, у постанові від 24 вересня 2014 року в справі №6-144цс14. Відмовляючи у стягненні штрафу в сумі 2 144,68 грн., суд першої інстанції керувався правовою позицією, висловленою ВСУ в постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15, за якою штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції в частині правового обґрунтування щодо відмови у стягненні штрафу та не може погодитися із підставами задоволення позову в частині тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені з таких міркувань.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 21 січня 2010 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «Приватбанк», укладений кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання заяви, з отриманням платіжної картки (а.с.4 зворот).

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і Умови та Правила надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору апеляційний суд ураховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Відповідач не спростував тієї обставини, що підписав заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду». Отже, їх можна розцінювати як складову невід`ємну частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 січня 2010 року (а.с.4 зворот,5).

Разом із тим, відсутні підстави вважати Умови та Правила надання банківських послуг частиною кредитного договору, оскільки цей документ не містить підпису ОСОБА_1 (а.с.6-11). Приймаючи до уваги ту обставину, що Умови та Правила надання банківських послуг не визнаються відповідачем, суд першої інстанції помилково вважав узгодженими сторонами прописані у цьому документі умови щодо кредитного ліміту, процентів за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У заяві позичальника від 21 січня 2010 року, підписаною останнім, зазначено, що за умовами кредитного договору: кредитний ліміт - 500 грн.; базова процентна ставка за кредитом - 3% у місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 4%. Разом із тим, у апеляційній скарзі представник відповідача визнає той факт, що ОСОБА_1 отримав кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн. Отже, відповідач не заперечував проти збільшення банком у односторонньому порядку кредитного ліміту та користувався даними коштами.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», яка також підписана ОСОБА_1 , прописана базова процентна ставка - 3% у місяць (нараховується на залишок заборгованості), зазначено, що щомісячна комісія відсутня, а пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процента ставка за договором) /30 нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. у місяць, нараховується 1 раз у місяць при наявності прострочки за кредитом або процентами 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. та більше. Також сторони погодили штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

Розбіжності стосовно щомісячної комісії апеляційний суд тлумачить на користь відповідача, який як споживач є слабшою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, та вважає, що комісія відсутня.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя ст.267 ЦК України). Згідно з частиною четвертою ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У апеляційному порядку перевіряється законність та обґрунтованість рішення, яке було ухвалено судом першої інстанції в умовах проведення заочного розгляду справи. У заяві про перегляд заочного рішення представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Ураховуючи дані обставини, суд апеляційної інстанції застосовує до спірних відносин інститут позовної давності, постулати якого передбачають, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (застосовується до обрахування заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом), а до позовних вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) - спеціальна позовна давність в один рік (ст.257,258 ЦК України) (до обрахування пені).

Отже, заборгованість за кредитом у межах загальної та спеціальної позовної давності становить: за тілом кредиту - 2 611,62 грн., за процентами за користування кредитом - 2 075,84 грн. за пенею - 1 100 грн., що підтверджується розрахунком, приєднаним до матеріалів справи, а тому саме ці суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, а у стягненні решти тіла кредиту, процентів та пені відмовляється з підстав, які зазначені вище.

Хоча умови кредитного договору передбачаються застосування штрафних санкцій при порушенні фінансової дисципліни, але позовні вимоги в частині штрафу не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством передбачена заборона подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, про що існує правова позиція ВСУ, висловлена у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15, яка абсолютно правильно застосована судом першої інстанції.

Разом із тим, суд першої інстанції повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання про дату, час та місце проведення судового засідання, але кореспонденція повернулася на адресу суду без її вручення позичальнику із зазначенням про закінчення встановленого строку зберігання (а.с.29,35). За наявності відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик до суду не можна вважати належним повідомленням.

Заочне рішення суду першої інстанції підлягає повному скасуванню із ухваленням нового судового рішення через те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, який у встановленому законом порядку не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду, а таке повідомлення є обов`язковим при заочному розгляді справи, оскільки передбачає одночасне існування такої умови (п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України) та представник відповідача обґрунтовує апеляційну скаргу ОСОБА_1 саме такою підставою, що відповідає приписам п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

У силу положень ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено на 16,5%, а відмовлено у задоволенні на 83,5%).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягаю касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, 1д) заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2010 року в сумі 5 787 грн. 46 коп., яка складається із: тіла кредиту - 2 611 грн. 62 коп., процентів за користування кредитом - 2 075 грн. 84 коп., пені - 1 100 грн.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, 1д) 290 грн. 73 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, 1д) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 2 206 грн. 90 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 30 вересня 2019 року.