Провадження № 2-д/234/16/19
Ухвала

іменем України

27 серпня 2019 року м. Краматорськ

Справа № 234/12042/19

№ 2-д/234/16/19

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Ткачова С.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від 21 липня 2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

1. Зміст клопотання.

ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення мирового судді судової дільниці № 1 Московського району м. Чебоксари Чувашської Республіки про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку або іншого доходу, щомісячно, починаючи з 21.07.2017 року до повноліття дитини.

2. Заяви (клопотання) сторін.

Заяв, клопотань не надійшло.

3. Фактичні обставини.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ч.1 ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч.1 ст.464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та його розгляд має відбуватись з дотриманням певних умов, зокрема ст.ст.466-467 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень (в тому числі, ухвалених судами Республіки Білорусь) на теперішній час врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Мінськ, 22.01.1993 року),Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ), Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, зареєстр. в МЮУ 02.07.2008 року за № 573/15264.

Згідно зі ст.51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст.82 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Також, міжнародним договором, зокрема, є Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 2889-XII від 19 грудня 1992 року, а Республікою Білорусь - ратифікаційна грамота подана 24 листопада 1992 року (відповідно до Довідки про ратифікацію документів і виконання внутрішньодержавних процедур по документах, прийнятих Радою глав держав, Радою глав урядів та Економічною радою Співдружності Незалежних Держав).

Згідно ст. 5 вказаної Угоди, компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу.

Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування Сторін, свідків, експертів та інших осіб.

При наданні правової допомоги компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо.

При виконанні доручень про надання правової допомоги компетентні суди та інші органи, в яких просять допомоги, застосовують законодавство своєї держави.

При зверненні про надання правової допомоги і виконання рішень документи, що додаються, викладаються мовою держави, яка запитує, або російською мовою.

Статтею 7 вказаної Угоди передбачено, що Держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності.

Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Рішення, винесені компетентним судом однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав у частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави.

Статтею 8 вказаної Угоди передбачено, що виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони.

До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Відповідно до ст. 9 вказаної вище Угоди, у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопотується виконання рішення, докази того, що інша Сторона не була повідомлена про процес.

Зазначені норми також узгоджуються із положеннями ч.3 ст.466 ЦПК України.

Подане заявником клопотання не відповідає вимогам ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 року, Угоді про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та ч.3 ст.466 ЦПК України, а саме: до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, не додано: документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Матеріали справи містять лише довідку судді про те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та йому була направлена копія позовної заяви, інших документів, які б містили повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, а саме, документи, які містять підпис відповідача про повідомлення про дату розгляду справи або документи з відміткою про неможливість вручення відповідачу судового виклику, суду не надано.

Як вбачається з заочного рішення мирового судді судової дільниці № 1 Московського району м. Чебоксари Чувашської Республіки від 21.07.2017 року, ОСОБА_2 , як сторона відносно якої винесено рішення, не приймав участі у процесі, та не подавав відзив по суті позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 проживає на тимчасово окупованій території і викликався до Краматорського міського суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки, поштові відправлення до м. Макіївка Донецької області не доставляються, через те, що зазначена територія не контролюється українською владою.

Відповідач до Краматорського міського суду на призначені дати не з`являвся, таким чином суд позбавлений можливості встановити шляхом з`ясування особисто у відповідача чи був він належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про стягнення з нього аліментів.

Таким чином, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала, що передбачено ч.4 ст.466 ЦПК України.

Враховуючи те, що заявником не додано до клопотання усі необхідні документи, передбачені ч.3 ст. 466 ЦПК України, приходжу до висновку, що клопотання про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі ст.ст.462, 463 ЦПК України, відповідно до ч.4 ст.466 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

Залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.465-466 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від 21 липня 2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 залишити без розгляду та повернути клопотання разом з документами, що додані до нього ОСОБА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Краматорський міський суд Донецької області.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М. Ткачова