Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/209/19
Провадження № 2/280/474/19
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2019 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого - судді Василенка Р.О., зі секретарем - Бех І.О., з участю позивача-відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача-позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по аліментах і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по аліментам, в обгрунтування якого вказала, з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.09.1989 року по березень 2012 року. За період спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10.12.2013 року присуджено стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 400,00 грн щомісячно, починаючи з 20.11.2013 року і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак відповідач не виконує покладених на нього обов`язків, внаслідок чого утворилась заборгованість по виплаті вказаних аліментів, яка відповідно до довідки Коростишівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області станом на 01.01.2019 року становить 26876, 17 грн. В зв`язку з невиплатою їй аліментів, її матеріальне становище значно погіршилось, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім`ї, тому враховуючи ці обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах , що становить 26876,17 грн. та неустойку за несплату аліментів в період з 20.11.2013 року по 12.02.2019 року в сумі 26876, 17 грн.

В подальшому ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною вимогою про звільнення від сплати аліментів, в обґрунтування якої вказав, що ОСОБА_1 не вірно зазначено період перебування в шлюбі, так рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області шлюб між сторонами був розірваний у березні 2018 року, неповнолітнього сина залишено проживати з матір`ю. З моменту стягнення аліментів з 2013 року до березня 2018 року він з ОСОБА_1 проживали у шлюбі та проживали разом однією сім`єю, навіть після розірвання шлюбу до грудня 2018 року проживали разом. Виходячи ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, право на стягнення аліментів на утримання дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, а після стягнення аліментів у 2013 році відповідач разом з дитиною не змінили місце проживання, відносини між ними не припинялись. Також, ОСОБА_1 запевняла його, що звернулась до органу державної виконавчої служби із заявою про припинення стягнення аліментів, а тому в нього навіть не викликало сумніву, що аліменти з нього не стягуються. Факт утримання ним їхньої дитини підтверджується тим, що він купляв для сина комп`ютерну техніку, разом з ОСОБА_1 вони придбали деталі до пральної машини, водонагрівача, а влітку він виїхав закордон та пересилав гроші на ім`я позивача. Сплачуючи на вимогу позивача аліменти у серпні 2014 року та 2015 року остання здійснювала написання розписок про отримання від нього аліментів та після звернення до виконавчої служби була перерахована сума заборгованості по сплаті аліментів. Відповідач у справі за зустрічний позовом пред`явила виконавчий документ до виконання у листопаді 2018 року, що додатково підтверджує факт , що до цього моменту відповідач не мала потреби у аліментах на утримання дитини.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала, пояснила, що спільне господарство не вели, спільно не проживали, ще в 2013 році рішенням суду майно було поділене та з 2013 року вона винаймає житло в іншому місці, а відповідач залишився проживати будинку по АДРЕСА_1 де і зараз проживає.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 в ході розгляду справи проти позову заперечували, пояснили, що чинним законодавством стягнення заборгованості по аліментах не передбачено. Щодо стягнення пені, то заявили, що вини ОСОБА_3 в не сплаті аліментів в даному випадку немає, оскільки з червня 2013 по червень 2015 року він з ОСОБА_1 не проживав, але з червня 2015 року по грудень 2018 року вони проживали разом з сином та позивачем по АДРЕСА_1 . Також, позивач запевняла його, що аліменти не стягуються і що вона подала заяву до виконавчої служби про відмову від стягнення аліментів. Шлюб було розірвано у 2018 році. Зустрічний позов просили задовольнити, оскільки відповідач-позивач проживав разом з сином та утримував його.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що він є сином позивачки та вона проживала з відповідачем в одній хаті, але фактично проживали окремо. Син ОСОБА_4 завжди проживав з матір`ю і ніколи не залишався з батьком. Іноді відповідач давав гроші своєму сину ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 є сином позивачки, в ході розгляду справи пояснив, що позивач певний час не жила з відповідачем та винаймала квартиру. Спільного бюджету у сторін не було, син позивачки допомагав своїй матері грошима та продуктами. Фактично в утриманні сина ОСОБА_4 відповідач участі не приймав.

Свідок ОСОБА_10 в ході розгляду справи пояснював, що він є сином позивачки, певний час мати проживала окремо від відповідача, син ОСОБА_4 проживав з мамою. Мати постійно скаржилась на брак коштів на життя, бо відповідач не давав їй гроші. Син допомагав матері грошима. Відповідач неодноразово виганяв матір з ОСОБА_4 з дому. Зараз проживають окремо.

Свідок ОСОБА_12 в судому засіданні в ході розгляду справи зазначала, що відповідач ОСОБА_3 забезпечував сім"ю, купляли спільно ОСОБА_4 речі, до 2017 року відносини у сторін були нормальні.

Суд, заслухавши учасників процессу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 02.09.1989 року до 22.03.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбу, який розірваний згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.03.2018 року та дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю.

Як вбачається з виконавчого листа по справі №280/2502/13-ц виданим Коростишівський районний судом Житомирської області, з ОСОБА_3 вирішено стягувати на користь ОСОБА_1 кошти (аліменти) на утриманні сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 20.11.2013 року і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 23.05.2023 року.

Також, позивачем надано акт обстеження матеріально-побутових умов від 28.01.2019 року, складений депутатом Глибочицької сільської ради виборчого округу № 20, про те, що 28.01.2019 року було відвідано будинок ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 та на даний час проживає в орендованому будинку в АДРЕСА_2 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідачем-позивачем на обгрунтування зустрічного позову про звільнення від сплати аліментів надано акт від 05.03.2018 року, складений депутатом Глибочицької сільської ради виборчого округу № 18, про те, що ОСОБА_1 і син ОСОБА_4 дійсно проживали з 2013 року в одному будинку по АДРЕСА_1 і батько ОСОБА_3 утримував сина ОСОБА_4 і сім`ю. Лише останніх 3 місяці ОСОБА_1 і син ОСОБА_4 не проживають разом в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 та копії квитанцій про придбання техніки (а.с.30, 31).

Частиною 4 ст. 273 ЦПК України встановлено, що у випадку, коли після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі (в даному випадку аліменти на утримання дитини), зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду про стягнення аліментів не оскаржувалось, набрало законної сили, видано виконавчий лист, а пред`явлення позивачем виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби в жовтні 2018 року, не звільняє відповідача від обов`язкового виконання рішення суду в добровільному порядку.

Враховуючи покази свідків та вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем-позивачем ОСОБА_3 не надано доказів того, що він постійно проживав разом із сином ОСОБА_4 та утримував його. Акт депутата від 05.03.2018 року, складений депутатом Глибочицької сільської ради виборчого округу № 18 не є достатнім доказом вказаного, крім того він суперить показам свідків. Станом на день розгляду справи ОСОБА_3 проживає окремо від сина, що визнається сторонами. Також, ОСОБА_3 визнає той факт, що періодично сплачував аліменти, на що він просив написати ОСОБА_1 розписку. Крім того, ОСОБА_3 з 2013 року не звертався ні до виконавчої служби, ні до суду щодо припинення стягнення аліментів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів слід відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам слід зазначити наступне.

Згідно довідки-розрахунку Коростишівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області за період з грудня 2013 року по травень 2019 року за ОСОБА_3 станом на 01.06.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 25543 ,67 грн.

Відповідно до ч.3 ст.194 СК України заборгованість по аліментах може бути стягнута за рішенням суду лише у випадку їх відрахування в порядку ст.187 СК України. З матеріалів справи не вбачається, що відрахування аліментів на дитину проводилось за ініціативою платника або одержувача аліментів.

ОСОБА_13 стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового рішення чинним СК України не передбачено.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 неустойки за несплату аліментів, то статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Верховний суд України у своїй постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 роз`яснив наступне: «Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць)».

Відповідно ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується.

Враховуючи, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно довідки-розрахунку Коростишівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області за період з грудня 2013 року по травень 2019 року за ОСОБА_3 станом на 01.06.2019 року утворилась заборгованість за несплату аліментів в розмірі 25543 ,67 грн. Зазначена заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки він не довів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача-відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_3 , неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 підлягають задоволенню у розмірі 25 543 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок три) грн. 67 коп., а в задоволенні позовних вимог про стягенння з відповідача заборгованості по аліментам в розмірі 26876,17 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 підлягає стягнення судового збору в розмірі 768, 40 грн. на користь держави.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, ЦПК України, на підставі ст.ст. 20, 141, 184, 185,195, 196 СК України України,-

Ухвалив:

Позовні вимоги позивача-відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ((місце проживання: АДРЕСА_1 )) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2013 року по червень 2019 року у розмірі 25 543 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок три) грн. 67 коп.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в дохід держави 768 гривні 40 копійок судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про звільнення від сплати аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 07.10.2019 р.

Суддя Василенко Р.О.