Справа № 348/2285/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1183/19
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пнівська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене у складі судді Грещука Р.П. 10 липня 2019 року в м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

05.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вищенаведеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,11 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Належна їй земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 Відповідач та її співмешканець чинять їй перешкоди в користуванні частиною її земельної ділянки, а саме: захопили частину земельної ділянки, встановили власну огорожу вглиб її земельної ділянки, не допускають її на земельну ділянку для використання її за цільовим призначенням та не бажають встановити огорожу у відповідності до проекту землеустрою. З даного приводу вона неодноразово зверталася в сільську раду, Надвірнянський відділ поліції, Надвірнянську місцеву прокуратуру, Надвірнянську районну державну адміністрацію, Державну інспекцію сільського господарства в Івано-Франківській області, однак жодних дій для відновлення її порушеного права не вчинено, у зв`язку з чим вона змушена звертатися в суд.

Посилаючись на наведене, просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку, а саме перемісти огорожу в сторону земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити її вздовж межі визначеної земельно-кадастровим планом меж земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0231, яка належить їй на праві приватної власності, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 10 липня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пнівська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області про усунення порушень права власності на земельну ділянку.

Рішення суду мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази щодо порушень права власності ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 та чинення нею перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачу ОСОБА_1 , а тому позов не підлягає до задоволення у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги свідчення свідка ОСОБА_3 , яка з 04.11.2004 року по 01.11.2011 року працювала землевпорядником Пнівської сільської ради та пояснила, що при проведенні обмірів її земельної ділянки ніяких порушень не виявлено. Суд повинен був критично поставитись до свідчень даного свідка, оскільки на час виникнення конфлікту (2015 рік) ОСОБА_3 землевпорядником вже не працювала.

Також суд безпідставно взяв до уваги свідчення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які стверджували, що відповідач встановила паркан на своїй земельній ділянці, а вона безпідставно створює конфліктні ситуації, та критично оцінив свідчення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про те, що відповідач захопила частину її земельної ділянки і саме на ній поставила паркан, а також порушила межові знаки.

На думку апелянта, суд не врахував правовий висновок Верховного Суду у справі №263/11779/16-ц про те, що відновлення меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим у здійсненні права власності на земельну ділянку.

Щодо призначеної по даній справі експертизи, апелянт зауважує, що така не оплачена нею у зв`язку з важким матеріальним становищем. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази (в тому числі висновок експерта) не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , однак в порушення ч. 4 ст. 360 ЦПК України до даного відзиву не додала докази надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи.

ЦПК України не передбачено надання судом строку на усунення недоліків відзиву, а тому, оскільки відзив не відповідає вимогам ч. 4 ст. 360 ЦПК України, він не береться судом до уваги.

В засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційної скарги заперечила, просила залишити скаргу без задоволення.

Апелянт та представник третьої особи в засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,11 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0231, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності на земельну ділянку зареєстровано 26.01.2016 року (т. 1 а.с. 17-19).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0759 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0219, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 24.09.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 50, 51).

Вказані земельні ділянки є суміжними, що учасники справи визнали.

Також встановлено, що між позивачем та відповідачем існують неприязні відносини з приводу користування приватизованими ними земельними ділянками, оскільки позивач вважає, що відповідач, приватизуючи свою земельну ділянку захопила її частину земельної ділянки і приватизувала собі.

Існування неприязних стосунків між сторонами підтверджується матеріалами справи, зокрема, висновком ДІМ Надвірнянського РВ УМВС Іванишака А.В. від 17.04.2015 року, висновками ст. ДІМ Надвірнянського РВ УМВС Хім`яка Ю.Ю. від 27.05.2015 року та від 17.09.2015 року, висновком ІП Надвірнянського ВП ГУНП Синоверського О.В. від 15.07.2016 року (т. 1 а.с. 53, 54, 56, 59).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивач після приватизації земельної ділянки 17.05.2016 року звернулася до Пнівської сільської ради з приводу самовільного захоплення відповідачем частини її земельної ділянки (т. 1 а.с. 20).

Листом від 25.05.2016 року №447/02-25 Пнівська сільська рада повідомила ОСОБА_1 , що для встановлення самовільного захоплення земельної ділянки їй необхідно відновити межі своєї земельної ділянки. Здійснення обмірів та встановлення меж земельної ділянки покладається на землевпорядні організації, які мають ліцензію на здійснення такого виду діяльності. Процедура здійснення обмірів та встановлення меж земельної ділянки регламентується Законом України «Про землеустрій», а також Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376. Сільська рада рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до проектної землевпорядної організації, яка має ліцензію на здійснення такого виду діяльності (т. 1 а.с. 46).

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зверталася в ліцензовану землевпорядну організацію для здійснення обмірів щодо відновлення та встановлення меж своєї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Не подано таких доказів і апеляційному суду.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник Пнівської сільської ради пояснив, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до сільської ради з приводу самовільного захоплення ОСОБА_2 одного метра її земельної ділянки по всій довжині. Для перевірки факту захоплення землі на місце виходила комісія сільської ради, однак при обмірах земельних ділянок сторін землевпорядником сільської ради порушень з боку відповідача виявлено не було. Площі земельних ділянок відповідають розмірам, які є в документах про реєстрацію права власності на них.

Також представник сільської ради вказав, що для здійснення обмірів земельних ділянок сторін приїжджав спеціаліст з Надвірнянського РВВ «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_8 з працівниками, однак позивач спровокувала з ним конфлікт, внаслідок чого обміри її земельної ділянки проведені не були.

Аналогічні пояснення дали допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які позивачем не спростовані.

Враховуючи вищенаведене та положення статей 12, 81 ЦПК України, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги свідчення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та не взяв до уваги свідчення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , не приймаються до уваги, оскільки пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтверджується матеріалами справи, а пояснення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 нічим не підтверджені. Окрім того, свідок ОСОБА_7 у своїх поясненнях наголосила на необхідності оцінки експертом факту захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що судом не враховано правовий висновок Верховного Суду у справі №263/11779/16-ц про те, що відновлення меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим у здійсненні права власності на земельну ділянку, оскільки спір у справі №263/11779/16-ц стосується процесу приватизації земельної ділянки позивачем, а в даній справі спір виник з приводу користування вже приватизованими земельними ділянками. Крім того, саме для відновлення меж своєї земельної ділянки ОСОБА_1 рекомендовано було звернутися до землевпорядної організації, чого вона не зробила.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 10 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року