Номер провадження: 22-ц/813/6459/19
Номер справи місцевого суду: 522/8941/16-ц
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з вищевказаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 014/0074/ 74/70742 від 22.02.2007 р. у розмірі 360,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 10142,24 грн

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов про визнання дій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо нарахування плати за оформлення кредиту, заборгованості, процентів, штрафних санкцій та інших платежів за неукладеним кредитним договором від 22 лютого 2007 року №014/0074/74/70742 з 22 лютого 2007 року - неправомірними, та відсутність права вимоги у ПАТ «Райффайзен Банк аваль», за договором від 22 лютого 2007 року №014/0074/74/70742.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстнції із заявою про забезпечення доказів згідно з ст. 116 ЦПК України, відповідно до якої просить суд зобов`язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надати до суду «Кредитну справу» з такими доказами

1) Первинні документи та договір по відкриттю ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_2 від 22.02.2007 р. поточного, позичкового, та по сплаті відсотків валютних рахунків для видачі кредиту, у тому числі заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 від 22.02.2007 р. у національній валюті у оригіналі; заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 від 22.02.207 р. у іноземній валюті у оригіналі; квитанцію про сплату додаткової комісії у сумі 1630,00 дол. США на ім`я ОСОБА_2 від 22.02.2007 р.; та договір на поточний рахунок № НОМЕР_1 ;

2) Виписки по рахунках (рух коштів) № НОМЕР_1 № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7 та ін.., відкритим банком ОСОБА_2 в іноземній валюті , що регламентовано пунктом 4 глави 3 розділу 3 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» від 14 серпня 2003 року №337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за №768/8089 та до Постанови Правління НБУ «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2013 року №492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493;

3) Документ первинної бухгалтерської документації перерахунку кредиту в безготівковій формі у сумі 164630,00 дол. США на поточний рахунок позичальника № 2620.2.41350 з поясненням, якому нормативно-правовому акту НБУ документ відповідає та яким пунктом кредитного договору узгоджений - доказ виконання п. 1.1. кредитного договору (мем.Ордера);

4) Первинні бухгалтерські документи, що підтверджують факт належного виконання позивачем кредитного договору № 014/0074/7470742 від 22.02.2007 р. (заява на видачу готівки у сумі 163000,00 дол. США);

5) Платіжне доручення для договірного списання коштів;

6 )Письмове повідомлення з підписом ОСОБА_2 , яке свідчить про його обізнаність з існуванням наказу або положення ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про умови кредитування клієнтів - фізичних осіб у доларах США, з додатком до нього та їх змістом;

7) Положення про облікову політику банку, а також методологію та процедури бухгалтерського обліку, що цю політику регламентують, відповідно до Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 р. № 566, зареєстрованої в МЮУ 01.01.1999 р. за № 56/3349, на 22.02.2007 р.;

8) Положення про кредитну політику банку (внутрішньобанківський документ), відповідно до Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих трат за кредитними операціями банків» від 06.07.2000 р. № 279, зареєстрованої в МЮУ 03.08.2000 р. за № 474/4695, із змінами та доповненнями (постанова втратила чинність на підставі Постанови НБУ №23 від 25.01.2012 року), але діяла на момент укладання кредитного договору між сторонами;

9) Витяг з Книги реєстрації відкритих рахунків (по рахунку, що належить ОСОБА_2 ), передбаченої Постановою Правління НБУ «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України», із зазначенням строків зберігання, від 08.12.2004 р. № 601, зареєстрованою в МЮУ 24.12.2004 р. за № 1646/10245, із змінами та доповненнями, внесеними Постановою Правління НБУ від 29.11.2010 р. № 515;

10) Докази виконання операції належним боржником (відповідно ст.ст. 527, 1047 ЦК України;

11) Усі рішення кредитного комітету по кредиту за кредитним договором №014/0074/74/70742;

12) Підписаний позичальником та поручителем графік платежів по кредитному договору, який має містити (згідно із строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом;

13) Підписаний позичальником та поручителем додаток до кредитного договору, з детальним розписом сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача;

14) Розрахунок, заснований на кредитному договорі, з точними вказівками згідно якого пункту договору нарахована та чи інша сума із зазначенням фінансових зобов`язань споживача;

15) Попередження ПАТ «Райффайзен Банк аваль» підписане ОСОБА_2 на 22 лютого 2007 року про капіталізацію заборгованості за відсотками та пені.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів - повернути заявнику.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року, та постановити нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначила, що оскаржувана ухвала суду незаконна, необґрунтована та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інтенції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинами справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України, а саме заявником не надано суду доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі, встановленому законом. Так, за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» станом на час подання вказаної заяви ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 384,20 грн., в свою чергу нею сплачено лише 108,59 грн.

Проте, з таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується у зв`язку з наступним.

Статтею 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Забезпечення доказів - процесуальна дія суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 N 5 під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів.

У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені всі відомості, визначені частиною першою статті 117 ЦПК, а в разі невідповідності заяви цим вимогам суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. Така заява розглядається протягом п`яти днів з дня її надходження з повідомленням осіб, які беруть участь у справі, однак їх явка не є обов`язковою.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо невиконання заявником вимог ст. 117 ЦПК України в частині не сплати судового збору. Так суд першої інстанції не звернув увагу на наявність у матеріалах справи квитанції про сплату судового збору у розмірі 275, 51 грн. (а.с.161) Після слати ОСОБА_1 судового збору у розмірі 108, 59 грн. сумарний розбір сплаченого судового збору становить 384, 10 грн.

Відповідно до статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до статті 87 ЦПІК Україні суд, який розглядає справу або заяву про забезпечення доказів, в разі виникнення потреби в збиранні доказів за межами його територіальної юрисдикції доручає відповідному суду вчинити певні процесуальні дії.

В ухвалі про судове доручення коротко викладається суть справи, що розглядається, зазначаються особи, які беруть у ній участь, обставини, що підлягають з`ясуванню, докази, які повинен зібрати суд, що виконує доручення, зокрема перелік питань, поставлених учасниками справи та судом свідку.

Відповідно до п.6 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду

Відповідно до п. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Колегією суддів встановлено, що клопотанням від 15 листопада 2016 року про забезпечення доказів, заявою від 26 вересня 2016 року про витребування доказів, заявою від 21 листопада 2017 року про приєднання до матеріалів справи копій документів, ОСОБА_1 були надані суду копії доказів про неможливість надання нею доказів до зустрічної позивної заяви та відзиву. Так як ці докази можуть бути тільки у банку і ні при укладанні договорів, ні за зверненням ОСОБА_1 за отриманням копій цих документів, вони не видавались.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали з порушенням процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374,379, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.10.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький