Справа № 517/713/18 н/п № 2/517/23/2019

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 р. смт.Захарівка
Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Гончар І.В.
при секретарі Заболотнній Л.В. за участі: представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Перехрестівської сільської ради - Грекуляка В.І. відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення про приватизацію землі, визнання недійсним державного акта на землю, суд

В С Т А Н О В И В:
Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення про приватизацію землі, визнання недійсним державного акта на землю.
Позовні вимоги обгрунтовую тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Перехрестове Фрунзівського району Одеської області від батьків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Надалі в зв`язку з укладенням шлюбу змінила своє дівоче прізвище " ОСОБА_6 на " ОСОБА_7 ".
У період з 1991 - 1995 років позивачка і відповідач ОСОБА_2 проживали окремо- позивачка проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 проживав в с.Онилове Фрунзівського району Одеської області разом зі своїми батьками, братом і сестрою.
Надалі позивачка та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі від якого є неповнолітні діти.
На теперішній час позивачка проживає у будинку по АДРЕСА_1 разом із своїми неповнолітніми дітьми. Мати позивачки - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2
Право власності та інші речові права на житловий будинок, в якому проживає позивачка, в електронних реєстрах не зареєстровані і архівна справа на нього відсутня.
Враховуючи вищевикладене позивачка позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на будинок, який був закінчений будівництвом до 05 серпня 1992 р., а також приватизувати присадибну ділянку , на якій розташований цей будинок.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Корой І.Д. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити .
У судовому засіданні представник відповідача Перехрестівської сільської ради - Грекуляк В.І. позовні вимоги визнав.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що на час приватизації земельної ділянки він проживав однією сім`єю з позивачкою ОСОБА_3 , як чоловік та дружина. Їй було добре відомо про отримання ним державного акта про право власності на дану земельну ділянку, і на сьогоднішній день оригінал державного акта зберігається у ОСОБА_3 . Заявив клопотання про застосування строку позовної давності.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Свідок ОСОБА_8 суду показав, що коли ОСОБА_2 проживав у будинку за адресою АДРЕСА_1 , то йог теща ОСОБА_5 говорила, що вона переписла на свого зятя ОСОБА_2 дану земельну ділянку для того, щоб він почав будувати будинок. Він допомагав ОСОБА_2 по будівництву, за виконану ним роботу розраховувався ОСОБА_9 .
Згідно виписки з погосподарської книги № 5 за 1991 - 1995 роки по с. АДРЕСА_1 , в будинку за адресою АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_5 , 1969 р.н., ОСОБА_10 , 1978 р.н
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 Батьками вказані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Згідно витягу з погосподарської книги №3, об`єкт ПГО №117 за 1991 - 1995 рік Онилівської сільської ради, в даному господарстві проживали: ОСОБА_11 , 1950 р.н., ОСОБА_12 , 1955 р.н., ОСОБА_2 , 1975 р.н., ОСОБА_13 , 1987 р.н., ОСОБА_2 , 1972 р.н.
Згідно копії рішення Фрунзівського районного суду Одеської області №517/546/15-ц від 17.06.2015 р. шлюб укладений 01 червня 2003 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.
Згідно виписки з погосподарської книги №2 за 2016 -2020 роки по с. АДРЕСА_1 , в будинку за адресою АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_5 , 1969 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , 1978 р.н., ОСОБА_14 , 1998 р.н., ОСОБА_15 , 2006 р.н., ОСОБА_16 , 2006 р.н.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 03.11.2017 р. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 про, що було зроблено актовий запис № 249. Згідно довідки №131 від 07.11.2018 р., ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 власниками житлового будинку за реєстровими книгами реєстрації нерухомого майна, яке належить громадянам у с.Перехрестове Захарівського району Одеської області не значиться. Архівна справа на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутня.
Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№115890, ОСОБА_2 є в власником земельної ділянки площею 0, 1900 га, яка розташована АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).
Згідно копії витягу з рішення 13 сесії ХХІ скликання від 21.01.1994 р., ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 . Згідно виписки з погосподарської книги по с.Перехрестове, ОСОБА_18 зареєстрована з 08.09.1997 р. за адресо. АДРЕСА_1 . З 01.09.2003 р. змінила прізвище на ОСОБА_19 . Згідно копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, домогосподарство за адресою АДРЕСА_1 , голова домогосподарства ОСОБА_5 , зареєстрована на територію сільської ради з 23.01.1964 р. В даному господарстві також зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Право власності на земельну ділянку посвідчувалося державним актом, відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції чинній на час видачі спірного державного акту).
Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, останній може визнаватися недійсним, що є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підсудні справи щодо визнання недійсними державних актів про право власностіта право постійного користування земельними ділянками і спори пов`язані із земельними правовідносинами розглядаються в позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про виконання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону ( ст.334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст..5 ЦК).
Підчас розгляду справи було встановлено, що право власності та інші речові права на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 в електронних реєстрах не зареєстровані і архівна справа на даний будинок відсутня , що підтверджується довідкою ДКП " Фрунзівське БТІ".
Право власності ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 підтверджується лише виписками з погосподарських книг в яких вказано, що ОСОБА_5 є головою господарства за адресою АДРЕСА_1 .
Після вступу Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ОСОБА_5 належним чином право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не оформила. Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 у встановлені законом строки спадкове майно не прийняла та не надала до суду доказів про звернення її до відповідних органів для реєстрації права власності.
Щодо клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.
Згідно ч.ч.3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.
Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
З урахуванням вищевказаних обставин, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, сплинув.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти спливу строку позовної давності, та пояснив, що позивачці ОСОБА_3 про існування державного акта на право власності на земельну ділянку стало відомо лише у 2018 році, коли вона після смерті матері почала готувати документи для реєстрації свого права власності на будинок.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 83 ч.4 п.«а» Земельного Кодексу України до земель комунальної власності, які неможуть передаватись у приватну власність, належать: а)землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
У відповідності до ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється, зокрема, шляхом передачі земельних ділянок у власність. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться також у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх суд вважає, що на момент видачі державного акта на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 проживав спільно однією сім`єю з ОСОБА_3 в будинку за адресою АДРЕСА_1 та користувався даною земельною ділянкою, тобто мав право на її приватизацію.
Керуючись ст.ст. 81,258,263,264,265 ЦПК УКраїни, ст.ст. 182, 253,256, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 83,116,120,155 ЗК України, суд -
В И Р І Ш И В:
У позові ОСОБА_3 до Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення про приватизацію землі, визнання недійсним державного акта на землю - відмовити.
Повний текст рішення складено 16 жовтня 2019 року. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення, отримання повного тексту, шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.
СУДДЯ: