Провадження № 2/344/438/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Антоняка Т.М.

за участю секретаря Максимів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (надалі - «Позивач», ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 2242,12 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2010 року позов Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" - 2242 грн. 12 коп. заборгованості по оплаті за надані послуги з теплопостачання станом на 08.04.2010 року, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51,00 грн. судового збору (а.с. 16).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.), за заявою ОСОБА_4 , заочне рішення від 25 жовтня 2010 року у цивільній справі за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - скасовано. Цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, призначено до судового розгляду (а.с. 48).

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.) проведено заміну неналежного відповідача - ОСОБА_4 на належних відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 56).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Домбровської Г.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І . № 56 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 68).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 69).

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Антоняка Т.М. від 12 травня 2017 року цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання прийнято до провадження (а.с. 70).

Відповідно до заяв позивача від 26.07.2017 року заяви від 02.10.2019 року позивач збільшував розмір позовних вимог. Зокрема, відповідно до заяви від 02.10.2019 року позивач просить стягнути з відповідачів 24 500,63 грн. заборгованості за надані послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, долучивши до заяви довідки-розрахунки заборгованості.

Представник позивача подав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи рповодити без його участі.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» є виконавцем послуг теплопостачання для квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані відповідачі, які є споживачами цих послуг.

Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами послуг, оскільки їх отримують.

В той же час, як встановлено судом, отримуючи від ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» послуги з теплопостачання, відповідачі, як споживачі, не здійснювали оплату вартості вказаних послуг з червня 2007 року по січень 2019 рік.

У зв`язку з цим, як вбачається з довідки про розрахунок боргу за теплоенергію ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго заборгованість відповідачів, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , становить 24 500,63 грн.

Належних доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачів за надані послуги, відповідачами суду не надано, а судом таких доказів не встановлено.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як слідує з матеріалів справи, окремий письмовий договір між позивачем чи балансоутримувачем і відповідачами не укладався.

При цьому, відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату коштів за надані послуги. При наполяганні відповідачів укласти безпосередньо договір між споживачем та надавачем послуг, такий договір може бути укладено за згодою сторін, однак як встановлено Судом, такий договір між сторонами не укладався.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах заборгованість відповідачів перед Позивачем за надані послуги з теплопостачання є підставною та обґрунтованою, а обов`язок відповідачів оплачувати дані послуги випливає з вимог закону.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 209, 213- 216 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 24 500 грн. 63 коп. заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» витрати зі сплати судового збору в сумі по 17,00 грн. з кожного та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 10,00 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 09.10.2019 року.