ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9467/18 Номер провадження 22-ц/814/2561/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку письмового письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2019 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Андрієць Д.Д., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

18 листопада 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 116870,50 гривень та судові витрати.

Підстави позову вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 20 травня 2008 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 не виконує. Станом на 31 серпня 2018 року її заборгованість перед банком складає 116870,50 гривень.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором - відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Термін дії перевипущеної картки визначений до травня 2016 року. Апелянт вважає, що Банк звернувся до суду в межах строків позовної давності.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 20 травня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з заявою про відкриття рахунку та оформлення на її ім`я кредитної картки «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 900 гривень.

Разом з тим відповідач надала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, згідно якої погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтвердила, що вона з ними ознайомлена та згодна.

На підставі заяви, відповідач ОСОБА_1 отримала кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного ліміту в розмірі 900,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому кредитна карка неодноразово перевипускалася.

Позивач виконав взяті на себе за договором зобов`язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором. На підтвердження позовних вимог банком надано: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20 травня 2008 року, виписку з карткового рахунку (перевипущених карток) за цей же період.

Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань позичальником, утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку Банку станом на 31 серпня 2018 року її заборгованість перед банком складає 116870,50 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за кредитом; 108870,50 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 20 травня 2008 року по 29 січня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відмовлено за безпідставністю вимог в частині позовних вимог про стягнення відсотків за період з 1 липня 2015 року до 29 січня 2018 року.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Суд апеляційної інстанції вважає , що висновки місцевого суду зроблені всупереч вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду ( який є обов`язковим до застосування при розгляді аналогічних справ) у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачкою та не містять підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Місцевий суд вірно встановив, що ОСОБА_1 отримала кредит на підставі заяви анкети, в якій відсутні умови як щодо розміру відсотків, так і штрафних санкцій ( а. с. 12).

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у висновках наявних в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) .

В зв`язку з цим вимоги позивача про стягнення відсотків та штрафних санкцій є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, як встановлено місцевим судом, підтверджується належними розрахунками банку, та не оспорено відповідачем ОСОБА_1 , за тілом кредиту наявна заборгованість в розмірі 8 000 гривень. (а.с. 6-11, 54-97, 138 -143).

Відмовляючи в задоволенні вказаної грошової суми місцевий суд зробив висновок про пропуск позивачем строку позовної давності.

Встановлено, що строк дії картки № НОМЕР_1 виданої на підставі договору № б/н від 20 травня 2008 року закінчився у листопаді 2011 року. Також встановлено, що 23 березня 2012 року відповідачу ОСОБА_1 були відкриті: картку під номером НОМЕР_2 зі строком дії до червня 2015 року, та картку під номером НОМЕР_3 зі строком дії до травня 2016 року.

Місцевий суд зробив висновок про те, що цільове спрямування картки № НОМЕР_3 , термін дії якої визначений до травня 2016 року, є для зарахування бонусів.

Цей висновок суперечить наявним в матеріалах справи доказам. Згідно наданої позивачем виписки вбачається активне користування вказаною карткою ОСОБА_1 як кредитною карткою, на якій мали місце внесення та зняття коштів боржником.

Окрім цього, з виписки руху коштів по цьому рахунку вбачається зарахування на погашення кредитного ліміту (а. с. 155-156). Висновки суду про те що ця картка є бонусною є невірними.

До суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 18 листопада 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, майнові права позивача були порушені.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2019 року, з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про скасування судового рішення та часткове задоволення позовних вимог, судові витрати за розгляд справи підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Понесені апелянтом та позивачем АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 4405 гривень 00 копійок слід відшкодувати за рахунок відповідача ОСОБА_1 пропорційно задоволеним вимогам, що становить 644 гривні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" -задовольнити частково. .

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2019 року -скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8000 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок компенсації судових витрат - 644 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак