Справа № 203/2806/19
18 жовтня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Дикаленко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що є власником будинку по АДРЕСА_1 . Також за вказаною адресою зареєстрований його син відповідач ОСОБА_3 , який з червня 2018 року та по теперішній час в будинку не проживає. Посилаючись на не проживання відповідача в будинку більше одного року, на порушення прав позивача внаслідок надмірної сплати комунальних послуг через наявну реєстрацію відповідача в будинку, позивач просив суд визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
В наданій заяві позивач просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідач за викликами в судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Відзив на позов не надав та клопотань по справі не заявляв.
З урахуванням повторної неявки відповідача, думки представників позивачки та положень ст.ст.211,223,247,280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних матеріалів справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до термінів, наведених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:
-місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
-місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач відповідно до свідоцтва про право власності від 12.12.2002 року є одноособовим власником домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований та фактично проживає.
Крім позивача у вказаному домоволодінні зареєстрований його син відповідач ОСОБА_4 .
Відповідно до акту від 18.07.2018 року зафіксовано факт не проживання відповідача в зазначеному вище домоволодінні з 02.06.2018 року та відсутність його особистих речей.
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що останній з 02.06.2018 року по теперішній час, тобто на протязі більше одного року, не проживає в домоволодінні, власником якого є позивач, особистих речей не залишив, а також враховуючи, що наявність реєстрації відповідача в домоволодінні змушує позивача нести надмірні витрати з оплати комунальних послуг, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст.141 ЦПК України та враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, ухвалою суду від 07.08.2019 року, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.156 ЖК України, ст.ст.16,319,321,346,383,391,405 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровським районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 18 жовтня 2019 року.
Суддя С.Ю.Казак