Дата документу 15.10.2019
Справа № 501/3573/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому просить зобов`язати відповідача виконати певні дії, а саме: повернути ОСОБА_1 основний борг за договором позики в сумі 262400,00 грн.

Також позивач надав суду заяву в якій, з метою забезпечення позову просить:

- накласти арешт на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.03.1996 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП - НОМЕР_2 );

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), та вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заявник вказує, що у зв`язку з неповерненням ОСОБА_3 боргу та ухиленням від виконання зобов`язань за укладеним договором позики, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову.

Заявник зазначає, що йому стало відомо, що ОСОБА_3 намагається продати нежитлову будівлю, яка належить їй на праві приватної власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та не розрахуватись з ним, тим самим уникнути відповідальності за договором позики.

На думку заявника, наведені дії відповідача свідчать, про те, що виконувати свої зобов`язання за договором позики грошей вона наміру не має, чим порушує його права та законні інтереси, може привести до втрати переданих ним грошових коштів за договором позики і взагалі унеможливити стягнення коштів, а невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України,суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодекс у заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З доданих до заяви матеріалів вбачається, що 10 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір позики грошей, який підтверджуються розпискою, власноруч написаною відповідачем.

Згідно вказаної розписки ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 262 400,00 гривень. Вищевказану суму позики вона зобов`язалась повернути у строк до 31 грудня 2018 року.

Разом з тим, як стверджує позивач, до теперішнього часу відповідач своє зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, у зв`язку з чим, заявник звернувся до суду з відповідним позовом.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 , індексний номер: НОМЕР_4 , виданий 18.02.2015 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на праві приватної власності належить нежитлова будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати на скільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що тимчасове обмеження права розпоряджатися нежитловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без обмеження права володіння та користування нею, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересам ОСОБА_4 А невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може бути захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет розгляду справи, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами, вбачає ймовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.03.1996 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), та вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалу надіслати до відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління Державної реєстрації прав та правового забезпечення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області - для виконання, та сторонам по справі - для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя