Справа № 450/2287/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/875/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 шляхом демонтажу ним огорожі у вигляді металевих стовбців та сітки, усунення перешкод у встановленні огорожі відповідно до встановленого ОСОБА_1 рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.11.2010 року права користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 та просив зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить йому, площею 0, 0509 га, розташованою по АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:003:0320 призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, а саме не чинити перешкоди у демонтажу ним огорожі у вигляді металевих стовбців та сітки, та не чинити перешкоди у встановленні огорожі відповідно до встановленого рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2010 року порядку користування земельною ділянкою геометричними розмірами по периметру 8,95; 6,30; 3,50; 1,0 м.; та ділянкою геометричними розмірами по периметру 1,43; 5,10; 1,01; 3,99; 1,0 м. - площею 6, 4 кв.м. з врахуванням встановленого для ОСОБА_3 на земельну ділянку геометричними розмірами по периметру 1,43; 5,10; 1,00; 1,01; 3,99; 1,0 м. права сервітуту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликався на те, що відповідач чинить йому перешкоди щодо розмежування земельних ділянок відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.11.2010 року, яким визначено порядку користування земельною ділянкою, яка виділена для обслуговування житлових будинків № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 , не даючи перенести огорожу та порушуючи тим самим межову лінію між земельними ділянками, що призвело до зменшення земельної ділянки позивача за невиконання рішення.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 площею 0, 0509 га, розташованою по АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:003:0320 призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, а саме не чинити перешкоди у демонтажу ним огорожі у вигляді металевих стовбців та сітки, та не чинити перешкоди у встановленні огорожі відповідно до встановленого рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.11.2010 року порядку користування земельною ділянкою геометричними розмірами по периметру 8,95; 6,30; 3,50; 1,0 м.; та ділянкою геометричними розмірами по периметру 1,43; 5,10; 1,01; 3,99; 1, 0 м. - площею 6, 4 кв.м. з врахуванням встановленого для ОСОБА_3 на земельну ділянку геометричними розмірами по периметру 1,43; 5,10; 1,00; 1,01; 3,99; 1,0 м. права сервітуту.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551,21 грн судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що позивач вже звертався до суду з позовом про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Зазначає, що огорожу встановив її покійний батько, і її наявність відображено у свідоцтві про право на спадщину від 21 листопада 2002року і сводному акті.

Будинок АДРЕСА_1 , який успадкував позивач, було побудовано за парканом, який був огорожею домоволодіння НОМЕР_2 . Пояснює, що вона успадкувала старий будинок своїх батьків разом з парканом. Яким чином щось могло помінятися, і розмір земельної ділянки змінитися незрозуміло. Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачем у повній мірі доведено перед судом факти вчинення відповідачем дій за межами її прав з порушенням прав, свобод та інтересів позивача.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

02 липня 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим. Звертає увагу, що розгляд справи в суді першої інстанції відкладання за клопотанням відповідача і в неї було достатньо часу для забезпечення себе правовою допомогою. Окрім цього звертає увагу, з таким позовом, з аналогічним підстав, про той самий предмет спору, між тими самими сторонами, раніше поданого цього позову до суду позивач не звертався. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що відповідачем допущенні численні порушення норм земельного законодавства, у позасудовому порядку не бажає усунути зазначені в рішенні порушення норм закону, вчиняє дії за межами її прав з порушенням прав, свобод та інтересів позивача, а також, що позивачем у повній мірі перед судом доведено обставини на які він покликається, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 13329804 від 23 листопада 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності-земельну ділянку індексний номер 13329988 від НОМЕР_2 листопада 2013р. належить земельна ділянка площею 0,0509 га, по АДРЕСА_1 .

Згідно висновку № 1074 судової будівельно-технічної експертизи проведеної 30.03.2010р. Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що належна позивачу земельна ділянка має спільну межу з земельною ділянкою № НОМЕР_2 , власником якої являється ОСОБА_3 . При співставленні кадастрових планів обох ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) встановлено, що частина земельної ділянки накладається одна на другу.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області 30 листопада 2010 року у справі № 2-49/10 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та встановлено ОСОБА_1 порядок користування земельною ділянкою, яка виділена для обслуговування житлових будинків № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 , в геометричних розмірах по периметру - 8,95; 6,30; 3,50; 1,0м.; по стіні будинку:1,01; 9,26;14,41; 7,47; 11,83; 4,68; 3,20; 3,19; 3,24; 5,51; 3,16; 2,22; 13,89; 1,0м,- площею 503,3кв.м. та ділянку геометричними розмірами по периметру: 1,43; 5,10; 1,01; 3,99; 1,0 м- площею 6,4 кв.м., а всього за будинком № НОМЕР_1 закріпити для користування земельну ділянку площею 509,7 кв.м. (згідно висновку № 1074 таблиці №2 судової будівельно-технічної експертизи проведеної 30.03.2010р. Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз). Встановлено ОСОБА_3 порядок користування земельною ділянкою, яка виділена для обслуговування житлових будинків № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 , в геометричних розмірах по периметру: 22,50; 17,38; 4,0; 1,0; 9,26; 1,0м. по стіні господарської будівлі; 1,43; 3,50; 6,30; 1,0; 8,95; 12,89;м;- площею 427,3 кв.м (згідно висновку №.1074 таблиці №2 судової будівельно-технічної експертизи проведеної 30 березня 2010 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз).

Дане рішення не скасованим та набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Висновком депутатської земельної комісії Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 04 лютого 2015 року встановлено, що належною на праві власності земельною ділянкою позивач ОСОБА_1 не може користуватись в повному обсязі. Земельна комісія визначила і показала на кадастровому плані земельної ділянки методом штрихування, ту частину території, яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_1 , але знаходиться на даний момент в користуванні ОСОБА_3 , що проживає по АДРЕСА_2 , оскільки встановлена відповідачкою огорожа, яка розмежовує суміжні земельні ділянки сторін у справі, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, проходить по земельній ділянці, що належить позивачу .

Судом встановлено, що розмежування земельних ділянок не відбулося, через заперечення відповідача, що стверджується протоколом виїзної депутатської комісії сільської ради с. Пасіки-Зубрицькі.

Згідно акту про не допуск встановлення меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 від 03 серпня 2018 року, складеного головою земельної комісії Пасіки-Зубрицької сільської ради, секретарем Пасіки-Зубрицької сільської ради, депутатом сільської ради, геодезистом, старшим дільничним, слідує, що ОСОБА_3 чинила перешкоди, а саме не допустила геодезистів в присутності комісії, здійснити виніс меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , також чинила перешкоди у знесенні сітки, що перешкоджало встановленні межі, не надала згоду зайти на земельну ділянку ОСОБА_1 по периметру 10м., по периметру стіни будинку 8,95, 6.30; 3.50.1, а також не надала доступу до земельної ділянки, що перебуває у сервітутному користуванні по периметру 1.43; 5.10; 1.01.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його користуванні.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні свої прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б порушити прав інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у доступі до користування та розпорядженні частини належної йому земельної ділянки та встановленні огорожі відповідно до встановленого рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2010 року порядку користування земельними ділянками відповідних розмірів, з попереднім демонтажем старої огорожі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 .

Жодними належними та допустимими доказами ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовує, а доводи її апеляційної скарги не дають підстав вважати, що нею не чиняться перешкоди ОСОБА_1 у доступі до спірної частини земельних ділянок та встановленні огорожі відповідно до встановленого рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2010 року порядку користування земельними ділянками відповідних розмірів, з попереднім демонтажем старої огорожі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.