Провадження № 22-ц/801/1990/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Луценко Л.В. у м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 22 липня 2019 року,

у справі № 127/31897/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлої Оксани Миколаївни, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлої Оксани Миколаївни, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 21.09.2016 року, індексний номер 31566007 від 26.09.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», винесене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., номер запису про право власності 16578590, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 31566007 від 26.09.2016 року, винесене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., номер запису про право власності на нерухоме майно 101; зобов`язати приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлую О.М. поновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 01.03.2007 року між позивачем та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VIH0GK02021219 від 01.03.2007 року, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 01.03.2007 року по 01.03.2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі кредит) у розмірі 47 200,00 дол. США на наступні цілі: купівля нерухомості у сумі 40 000 доларів США, а також у розмірі 7 200,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,75% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Щомісяця в період сплати (з «3» по «8» число кожного місяця) позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 525,09 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно п.4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між позивачем та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири від 01.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №889, згідно умов якого з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором позивач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належала іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Віннницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №886.

На виконання кредитних зобов`язань позивач відповідно до кредитного договору не допускав порушень зобов`язань. Протягом 2007-2015 років позивачем в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 51 687,00 дол. США, при тому, що позивачем отримано в кредит кредитних коштів на суму 47 200 дол. США, тобто позивачем переплачено 4 487,00 дол. США, а також в національній валюті України 50 203,46 грн.

Проте 21.09.2016 року відповідачем АТ КБ «Приватбанк» протиправно набуто право власності на нерухомість, належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 за рішенням, винесеним приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., номер запису про право власності 16578590, номер підрозділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

Позивач вважає, що перехід права власності на квартиру, державна реєстрація права власності відбулись на підставі рішення нотаріуса від 21.09.2016 року, яке є незаконним, а тому рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки. Перехід права власності на квартиру відбувся із порушенням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» за відсутності підстав для оформлення права власності. На момент відчуження банком квартири, в ній зареєстровані та проживають неповнолітні діти, однак попередньо дозволу на вчинення такого правочину орган опіки та піклування не надавав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Семенюка І.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, таким, що винесене з порушенням матеріального і процесуального права. Представник заявника посилається на те, що позивач не був повідомлений про наміри банку укласти від свого імені договір купівлі-продажу на квартиру, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, відчуження квартири АДРЕСА_1 без участі співвласників є незаконним та протиправним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.03.2007 року між позивачем та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VIH0GK02021219 від 01.03.2007 року, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 01.03.2007 року по 01.03.2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі кредит) у розмірі 47 200,00 дол. США на наступні цілі: купівля нерухомості у сумі 40 000 доларів США, а також у розмірі 7 200,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,75% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Щомісяця в період сплати (з «3» по «8» число кожного місяця) позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 525,09 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно п.4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (а.с.21-22).

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між позивачем та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири від 01.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №889, згідно умов якого з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором позивач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Віннницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №886 (а.с.18-19).

Відповідно до п.16.7.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Вказаний договір містить застереження, відповідно до якого звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця (п. 27 договору).

Як вбачається з матеріалів копії реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 21.09.2016 року (а.с.138-164), ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено відповідні повідомлення на адресу позивача від 28.07.2016 року №980, 980/1, що відповідно до п. 27 договору іпотеки від 01.03.2007 року банк має намір укласти від свого імені договір купівлі-продажу на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки. Позивачу запропоновано письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки (а.с.156) або внести грошові кошти на рахунки, зазначені в кредитному договорі на виконання порушених зобов`язань за кредитним договором в сумі 501 590,00 грн., яка включає в себе заборгованість за кредитом, комісіями та відсотками за фактичний термін користування кредитом (а.с.157).

Проте, поштове відправлення було повернуто Вінницькою дирекцією УДППЗ «Укрпошта» у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення на адресу банку 01.09.2016 року.

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31566007 від 26.09.2016 року, на підставі якого внесено запис про право власності: 16578590 від 21.09.2016 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.159, 161).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №146409059 від 22.11.2018 року запис про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» щодо вказаного об`єкта нерухомого майна внесено на підставі договору іпотеки від 01.03.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований у реєстрі під номером 889 (а.с.16-17).

Відмовляючи в задоволенні позову, Вінницькій міський суд Вінницької області виходив з того, що позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні стверджували, що позивач сплатив кредит у повному обсязі, про що свідчать копії квитанції, які містяться в матеріалах справи (а.с.23-37). Проте, зі змісту останніх, кредитного договору та змісту позовної заяви вбачається, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконував належним чином лише до 2015 року, тоді як строк дії договору становить до 01.03.2027 року з урахуванням щомісячного платежу у розмірі не менше 525,09 доларів США, сплаті відсотків, винагороди, страхових платежів, передбачених умовами договору. Таким чином, позивачем в установленому законом порядку не доведено, що заборгованість за кредитним договором ним погашена повністю. А тому, у зв`язку з невиконанням позивачем належним чином зобов`язань відповідач АТ КБ «Приватбанк» правомірно звернувся до відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. із заявою про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру.

З матеріалів справи, а саме зі змісту іпотечного договору, судом встановлено, що за рахунок предмету іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у повному обсязі, що визначається відповідно до кредитного договору, договору іпотеки та чинного законодавства України, а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов`язані з реалізацією прав, що випливають з договору іпотеки, зокрема, пов`язані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки (п.4 договору іпотеки).

Окрім того, договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, відповідно до п.27 останнього, задоволення забезпеченої іпотекою вимоги, шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки і є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

А тому, у зв`язку з неналежним виконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором банк правомірно реалізував своє право на звернення стягнення, шляхом набуття у власність предмету іпотеки, і приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. правомірно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31566007 від 26.09.2016 року, на підставі якого внесено запис про право власності: 16578590 від 21.09.2016 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.159, 161).

Суд дійшов висновку, що неотримання позивачем поштових відправлень, адресованих йому банком, з поміткою «повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) позивача щодо їх належного отримання, тобто є власною волею позивача.

Також суд дійшов висновку про правомірність набуття банком права власності на квартиру в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, незважаючи на відсутність дозволу органу опіки і піклування, оскільки виключно на батьків, як їх законних представників, покладено обов`язок діяти в інтересах дитини та вживати необхідних заходів з метою максимального забезпечення прав та інтересів дитини. Такі обов`язки не можуть перекладатися на інших осіб.

Суд не прийняв до уваги доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки цей закон тимчасово забороняє примусове стягнення на майно, тобто його відчуження без згоди власника, тоді як в даному випадку не здійснювалося примусове звернення стягнення на предмет іпотеки, а перехід права власності на квартиру до банку відбувся за згодою іпотекодавця у позасудовому порядку.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд вірно прийшов до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні останніх слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх сукупності.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 1. договору іпотеки квартири, укладеного 01 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ПриватБанком, Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок передано в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. Відповідно до пункту 16., 16.7, 16.7.1. договору, з метою задоволення своїх вимог Іпотекодержатель (ПриватБанк) має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань.

Зокрема, згідно з пунктом 27 цього договору звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодержателя; або продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом.

Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. При цьому п. 12.5. встановили, що предмет іпотеки знаходиться у спільній власності та переданий в іпотеку за згодою всіх співвласників.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неотримання позивачем поштових відправлень, адресованих йому банком, з поміткою «повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) позивача щодо їх належного отримання, тобто є власною волею позивача.

Відповідно до п. 27 Договору сторони визначили, що у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця.

Судом встановлено, що на виконання умов договору та вимог Закону України «Про іпотеку» банк письмово повідомив ОСОБА_1 , надіславши 28.07.2016 вимогу про усунення порушень зобов`язань та намір іпотекодержателя, а у разі не виконання зобов`язань, задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно (а.с. 157-158). Отже, Банк виконав умови п. 27 Договору належним чином.

Доводи представника позивача про те, що Банк повинен був неодноразово повідомляти іпотекодавця, або повідомити іншим способом, оскільки не мав права вчиняти будь-які дії без отримання останнім повідомлення не заслуговують на увагу, оскільки суперечать п. 27 Договору, та у разі небажання іпотекодавця отримувати такі повідомлення, позбавляють іпотекодержателя реалізувати свої права передбачені Договором.

Крім того, останній платіж на виконання кредитного договору було здійснено ОСОБА_1 07.05.2015, а тому останній мав передбачати настання негативних наслідків у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та цікавитися станом своїх майнових справ. Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач проявляв активність в даних правовідносинах після 07.05.2015, останній суду не надав.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. М. Стадник

М. В. Матківська