ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/11416/18

Провадження № 22-ц/818/4601/19

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року (суддя - Цвірюк Д.В.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 28 900 000 гривень, спричиненої відповідачем в результаті протиправної тривалої бездіяльності.

В обґрунтування позовних вимог посилаєвся на те, що ухваленням численних незаконних рішень та неправомірної тривалої бездіяльності відповідач (прокуратура Харківської області) спричинив йому глибокі моральні страждання, оскільки він, будучи інвалідом 2 групи повинен був на протязі тривалого часу відвідувати суди. На його думку, з вини відповідача зменшено авторитет правоохоронних органів, він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя, тривалий час він повинен витрачати свій особистий час та звертатись до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, що призвело до позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, неможливості продовжувати активне особисте та суспільне життя та потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Також зазначає, що він втратив віру у законність та справедливість власті, в свою соціальну безпеку, що спровокувало відчуття правової беззахисності, вседозволеності та ігнорування відповідачем всіх норм права та моралі. Своєю тривалою бездіяльністю йому спричинено глибокі моральні страждання, компенсацію яких він оцінив у 28 900 000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Представник відповідача прокуратури Харківської області проти позову заперечувала.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засіданні не з`явився.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв йому, як потерпілому, моральну шкоду, що ґрунтується на висновку спеціаліста психолога, згідно якого ситуація, викладена в позові, є психотравматичною для позивача. Крім того вказує, що на підставі ст.1174 ЦК України він звільнений від доказування у даній категорії справ.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористалися.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 1173,1174, 1176 ЦК України та про необґрунтованості позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що 05.12.2017 року ОСОБА_1 в порядку ст.214 КПК України звернувся до відповідача (прокуратури) із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак відповідні відомості до ЄРДР не були внесені.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року зобов`язано відповідача внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 05.12.2017 року.

13.02.2018 року на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року відповідачем внесено відомості до ЄРДР за №0000219 за ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України.

21.03.2018 року слідчим прокуратури винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №0000219.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду від 14.05.2018 року постанову слідчого від 21.03.2018 року про відмову у визнанні потерпілим скасовано; зобов`язано старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Горідька В.А. у встановленому КПК України порядку вручити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000219 від 13.02.2018 року.

29.05.2018 року слідчим вручено позивачу пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

29.05.2018 року слідчим прокуратури винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.07.2018 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження.

25.09.2018 року слідчим прокуратури винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження.

20.12.2018 року слідчим прокуратури винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.03.2019 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року по справі № 520/3307/16-ц.

Так, частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що посадовими особами органу прокуратури вчинено протиправні дії стосовно ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000219, матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст. 308 КПК України, так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків, і якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000219 та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди.

Отже, під час розгляду справи ОСОБА_1 повинен був довести протиправність дій прокуратури Харківської області, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода. Проте достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів скарги ним надано не було.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок спеціаліста від 07.08.2018 року, наданий позивачем (а.с. 6-11), не може бути розцінений в якості допустимого доказу на підтвердження спричинення йому моральної шкоди та її розміру.

Суд правильно зазначив, що вказаний висновок спеціаліста не містить даних, які б дозволили оцінити його в якості висновку експерта, тобто джерела доказів, передбаченого ст. 76, 102 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду першої інстанції не узгоджується з висновками Верховного Суду у конкретних справах (провадження № 61-496св18,№61-2986ск18,№ 61-6648св18,№ 61-14157св18 та ін. ) з огляду на те, що в зазначених постановах Верховного Суду констатовано можливість застосування положень ст.ст. 23, 1167, 1174 та ч.6 ст. 1176 ЦК України, виходячи з конкретних обставин справи, але вони не містять узагальнених висновків застосування норм права до категорії певних справ.

Вказані рішення Верховного Суду не містять в собі правового висновку, а відтак й не підлягають обов`язковому застосуванню судом при вирішенні даного спору.

Наведені у апеляційній скарзі доводи, про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог статей 23, 1174 ЦК України, які гарантовані статтею 56 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди, позивач суду не надав.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.3,10,12,13,89,351,367,368,374,375,382,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко