Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1757/09

провадження № 61-27739св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - гаражно-будівельний кооператив «Авіатор»,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Панченка М. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» (далі - ГБК «Авіатор») про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та ГБК «Авіатор» було укладено 02 грудня 2001 року договір № 75 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна.

За умовами вказаного договору він доручає, а ГБК «Авіатор» зобов'язується збудувати гаражний бокс у двоповерховому підземному гаражі по АДРЕСА_1 згідно затвердженого проекту і передати його, а він у свою чергу зобов'язується прийняти гаражний бокс і оплатити работу.

Зазначав, що він у відповідності до статуту кооперативу був прийнятий до членів кооперативу рішенням загальних зборів членів кооперативу про зарахування до кооперативу.

Вказував, що він повністю виконав всі договірні зобов`язання перед ГБК «Авіатор» та сплатив на його користь грошові кошти у розмірі 29 315 грн, що підтверджується квитанціями виданими ГБК «Авіатор». Проте, йому досі не було передано гаражний бокс АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати за ним право власності на гаражний бокс № АДРЕСА_3 , який знаходиться у ГБК «Авіатор».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс АДРЕСА_3 в ГБК «Авіатор».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є членом ГБК «Авіатор», уклав з останнім договір про будівництво боксу та сплатив усі платежі за договором, а тому набув право власності на бокс № АДРЕСА_3.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2009 року скасовано та ухвалено нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що він був прийнятий до членів ГБК «Авіатор», також ним не надано акт прийому-передачі виконаних робіт з остаточною вартістю гаражного боксу та про передачу у його користування гаражного боксу.

Разом із тим, ОСОБА_2 надала докази того, що між нею та ГБК «Авіатор» було укладено договір АДРЕСА_3, відповідно до умов якого ГБК «Авіатор» зобов`язався побудувати для неї гаражний бокс АДРЕСА_3 у двоповерховому підземному гаражі по АДРЕСА_3 , загальна вартість якого становила 76 560 грн, а згідно акта прийому-передачі від 18 березня 2006 року їй було передано гаражний бокс АДРЕСА_3 на першому поверсі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 07 червня 2019 року № 636/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що справа в апеляційному суді слухалась без його належного повідомлення, а тому він був позбавлений можливості взяти участь при розгляді справи та надавати свої докази, давати пояснення по справі. На підтвердження цього посилається на судові повістки, які були надіслані апеляційним судом за адресою: АДРЕСА_4 , натомість на час розгляду справи апеляційний судом він вже декілька років не проживав за вказаною адресою. З 18 березня 2011 року він був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_5 . Зазначає, що з моменту ухвалення судового рішення місцевим судом та до розгляду справи у апеляційному порядку пройшло майже 6 років, він ніяк не міг знати, що рішення суду першої інстанції буде оскаржено. Про існуюче рішення апеляційного суду від 12 листопада 2014 року він дізнався лише 20 липня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять доказів того, що він набув членство у ГБК «Авіатор». Його матір, яка діяла за його дорученням, від його імені та за його рахунок сплатила 06 березня 2003 року вступний внесок у розмірі 1 066 грн. Також він повністю сплатив пайовий внесок за будівництво гаражного боксу у кооперативі.

Окрім того, ним для забезпечення діяльності кооперативу сплачено цільовий внесок 25 березня 2013 року у розмірі 8 000 грн.

Договір на будівництво гаражного боксу, який надано ОСОБА_2 , укладено пізніше аніж його договір. Кошти від ОСОБА_2 на будівництво гаражу до кооперативу не надходили, про що вказано в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ГБК «Авіатор» за період з 23 лютого 1995 року по 18 червня 2007 року, що підтверджується актом від 20 липня 2007 року № 13-30/603. Крім того в цьому акті ОСОБА_2 надала пояснення, що свій договір вона укладала не з головою ГБК «Авіатор» ОСОБА_4 , а з невідомою особою - громадянином ОСОБА_7 , який ніякого відношення до кооперативу не має.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 грудня 2001 року між ОСОБА_1 (замовник) від імені якого діяла за договором доручення ОСОБА_6 та ГБК «Авіатор» (виконавець) було укладено договір № 75 у якому зазначено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується збудувати гаражний бокс у двоповерховому підземному гаражі за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовно строк здачі звершеного будівництва не пізніше 31 грудня 2006 року. Замовник зобов'язується прийняти гаражний бокс і оплатити виконану роботу.

Загальна сума договору від 02 грудня 2001 року № 75 становить 29 315 грн, остаточна сума визначається на підставі актів виконаних робіт та узгоджується сторонами окремим додатком до договору.

Сторони домовились, що моментом виконання умов договору виконавцем є підписання акта приймання-передачі виконаних робіт.

Із змісту договору вбачається, що даним договором номер гаражного боксу, який має бути збудований позивачу, сторонами не визначався.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої й другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Положенням статті 158 ЦПК України 2004 року передбачено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2009 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки-повідомлення від 21 липня 2014 року, 19 вересня 2014 року, 22 жовтня 2014 року апеляційним судом направлялись ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказані повістки-повідомлення повертались до апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не свідчить про відмову ОСОБА_1 від одержання повісток.

Разом із тим, в наданій ксерокопії паспорту ОСОБА_1 наявна інформація, що він з 18 березня 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц (провадження № 61-4668 св 18).

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки не отримував повістки про виклик до суду та не був присутнім у судових засіданнях, а повернуті листи без їх вручення адресату не свідчать про фіксацію факту належного його повідомлення.

За таких обставин аргументи касаційної скарги про неналежне його повідомлення про розгляд справи в апеляційному суді є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, апеляційним судом порушено право ОСОБА_1 знати про час і місце судових засідань (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» (Viktor Nazarenko v. Ukraine, заява N 18656/03, § 47) від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року (Lazarenko and Others v. Ukraine, заява N 70329/12, § 43 )).

Однак, ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції зазначені вимоги закону до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, чим порушив право ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд є наявність розгляду справи за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення апеляційного суду - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

В. В. Шипович