Справа № 206/5774/19
Провадження № 2/206/1423/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2019 м. Дніпро
Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромінвест» до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі припиненим,
15.10.2019 представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, за результатами розгляду якої просив визнати припиненим договір оренди землі від 16.12.2005 року, укладений Дніпропетровською міською радою з громадянином ОСОБА_1 , земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішуючи питання щодо можливості відкрити провадження у цивільній справі за даним позовом суддя керується наступним.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
За змістом ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими визначено коло спорів, що розглядаються господарськими судами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Зазначений висновок суду зазначений у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 р., справа № 916/1261/18.
Із матеріалів позовної заяви вбачається, що спір виник між міською радою та юридичною особою з приводу розірвання договору оренди, укладеного між міською радою та фізичної особою, земельної ділянки, на території якої знаходяться нежитлові будівлі, які належать позивачу юридичній особі за договором купівлі-продажу.
У зв`язку із неможливості розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Дніпропетровською міською радою та громадянином ОСОБА_1 в односторонньому порядку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромінвест» не має можливості укласти договір оренди земельної ділянки з Дніпровською міською радою, на території якої знаходяться нежитлові будівлі, які належать Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромінвест» за договором купівлі-продажу, чим порушуються їх права та інтереси, як суб`єктів господарської діяльності.
04.10.2019 суддя Господарського суду Дніпропетровської області Юзіков С.Г. відмовив у відкритті провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромінвест» до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі припиненим. Підставою для відмови у відкритті провадження було те, що Відповідачем - 2 є ОСОБА_1 , фізична особа, яка не є суб`єктом господарювання та не має статусу фізичної особи-підприємця, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зі спірного договору оренду землі вбачається, що він укладений Дніпровською міською радою та громадянином ОСОБА_1 . Отже, Відповідач -2 у даному спорі виступає, як фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності, а тому зазначений позов за своїм суб`єктним складом не відноситься до юрисдикції господарських судів.
Однак, при поданні позову до Самарського районного суду м. Дніпропетровська представник позивача змінив суб`єктний склад правовідносин, а саме вилучив ОСОБА_1 з числа відповідачів, визначивши його як третю особу, яка не заявляє самостійні вимог щодо предмету спору.
Таким чином, при пред`явленні позову лише до Дніпровської міської ради, представник позивача фактично виключив ОСОБА_1 з числа осіб, яка на думку позивача, своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) порушила його права та до якої позивач направляє свої позовні вимоги звернувшись при цьому до суду.
Виходячи з вищевикладеного, за суб`єктивним складом сторін та сутністю спору заявлена вимога підлягає розгляду господарським судом у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
На підставі викладеного та керуючись та керуючись ст. ст. 186, 188, 258, 260, 353 ЦПК України,
У відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромінвест» до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі припиненим відмовити.
Роз`яснити стороні позивача, що спір повинен вирішуватися господарським судом у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Маштак