Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 202/25817/13-ц

провадження № 61-26514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року у складі судді Слюсар Л. П. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П.. Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк») про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 грудня 2006 року між закритим акціонерними товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 40867 CRED, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 6 425 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строк повернення кредиту до 06 червня 2008 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки № 167, за умовами якого забезпечено виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань у розмірі 10 000 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 22 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 7 676,56 доларів США, яка складається з: 2 599,03 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 077,53 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 425 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 22 квітня 2013 року становить 51 358 грн 74 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «А-Банк» 10 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк» про стягнення заборгованості закрито.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк» виникли на підставі договору, укладеного між юридичними особами, а тому в цій частині спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якого просив відповідач.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у позові.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанцій не врахував того, що пунктом 5.6 кредитного договору сторонами погоджено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом тривалістю 5 років. Кредитний договір і кожна його сторінка підписані сторонами, що відповідає вимогам частини першої статті 259 ЦК України.

Разом із тим, змінюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині правового обґрунтування, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 погашено заборгованість по тілу кредиту та процентам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року № 610/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду належні та допустимі докази в розумінні статей 58,59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог, які в порушення статті 212 ЦПК України судами належним чином оцінені не були. Відповідач на підтвердження заперечень на позовну заяву не надав жодного доказу.

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не здійснював сплату щомісячних платежів, а тому наданий банком розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір № 40867 cred, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 000 доларів США, зі сплатою за користування ним 25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 червня 2008 року.

Відповідно до пункту 5.6 кредитного договору строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом тривалістю 5 років.

Вимоги до ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «А-Банк», договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Відповідно до договору поруки ПАТ «А-Банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 40867 cred від 06 червня 2008 року, розмір відповідальності 10 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору від 06 грудня 2006 року № 40867 CRED заборгованість за ним станом на 22 квітня 2013 року складає 7 676,56 доларів США в тому числі: 2 599,03 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 077,53 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Останній платіж ОСОБА_1 здійснено у травні 2009 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаєуться повернути кредит та сплатити проценти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та змінюючи мотиви обґрунтування відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що згідно графіку погашення кредитної заборгованості вбачається, що з 05 січня 2007 року по 05 травня 2008 року щомісячні платежі за кредитним договором становили 404,02 доларів США, а у червні 2008 року - 403,96 доларів США. Враховуючи, що кредитним договором сторони передбачили 5 річний строк позовної давності, а останній платіж ОСОБА_1 здійснено у травні 2009 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку, що у розрахунок заборгованості мали б бути включені два останні, у межах строку позовної давності, щомісячні платежі у сумі 404,02 доларів США та 403,96 доларів США. Разом із тим, з графіку погашення кредитної заборгованості вбачається, що у червні 2008 року ОСОБА_1 сплачено 305,08 доларів США на погашення кредиту та 97,1 доларів США. Цими платежами повністю погашено заборгованість за відсотками, а тому станом на червень 2008 року простроченої заборгованості за кредитом не було. Також апеляційний суд посилається на здійснені платежі позичальником з липня 2008 року по травень 2009 року.

Вказані висновки не відповідають обставинами справи з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено строк повного погашення кредиту 06 червня 2008 року в порядку та строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів.

У пункті 5.6 кредитного договору сторонами погоджено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом тривалістю 5 років.

Положеннями статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судами встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив у травні 2009 року.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції, що у розрахунок заборгованості мало б бути включено два останні у межах позовної давності платежі є необґрунтованим, оскільки, здійснюючи платіж у травні 2009 року, ОСОБА_1 вчинив дію, яка свідчить про визнання ним свого боргу, а тому, звертаючись до суду 21 травня 2013 року, банк мав право на стягнення усієї утвореної заборгованості за кредитним договором.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов передчасного висновку, що здійснюючи платіж у червні 2008 року ОСОБА_1 погасив заборгованість за кредитним договором, тому що стягненню підлягала заборгованість лише за два останні місяці, оскільки відповідно до положень статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново, а отже помилково відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, з урахуванням наведеного, вбачається, що суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості у зв`язку з виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржує судові рішення в частині позовних вимог до ПАТ «А-Банк», тому в цій частині вони не переглядались.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням вказаного ухвалені у справі судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими, оскільки суди не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, а саме розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Разом з тим, враховуючи, що допущені процесуальні недоліки можуть бути усунуті на стадії апеляційного перегляду, Верховний Суд, керуючись завданням цивільного судочинства та одним із основних принципів цивільного судочинства - розумність строків розгляду справи судом, дійшов висновку, що скасуванню відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає оскаржуване судове рішення апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно дати належну оцінку доводам і поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович