ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/2603/17

провадження № 22-ц/4809/33/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області, Світловодський відділ Держгеокадастру в Кіровоградській області, Микільська сільська рада, Комунальне підприємство «Архітектурно-виробниче бюро»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Іващенко В. М.) від 17 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спільно звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 (т. І с. 2 4) у якому просили зобов`язати відповідача знести самочинно збудований гараж за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що земельна ділянка та будинок АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_1 Вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 і вони разом проживають у цьому будинку. Поруч по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 . У серпні 2015 року відповідач розпочав будівництво гаража з відхиленням від будівельного паспорта та всупереч приписам ДБН 360-92 на їхній земельній ділянці та впритул до їхнього будинку. На час звернення до суду відповідач будівництво не завершив. Позивачі вважають, що його дії порушують їхні права, оскільки будівництво ведеться на належній їм земельній ділянці без відповідного дозволу власника. При цьому, вони позбавлені можливості користуватися зайнятою відповідачем частиною цієї земельної ділянки, а також через будівництво погіршився стан інсоляції в їхньому будинку, порушуються санітарні норми. Відповідач не виконує неодноразові приписи ДАБІ щодо приведення будівництва до вимог норм і правил.

Відповідач ОСОБА_3 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 (т. 2 с. 57 59) у якому просив суд визнати за ним право на погодження технічної документації та право на внесення в державний земельний кадастр відомостей про державну реєстрацію земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до зовнішніх меж, встановлених актом Микільської сільської ради від 04 вересня 2017 року та технічної документації із землеустрою, без підпису та погодження межі суміжним землекористувачем ОСОБА_1

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що він являється власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на землі комунальної власності. Він бажає приватизувати зайняту ним земельну ділянку у встановлений законодавством спосіб, але сусідній землевласник - ОСОБА_1 категорично відмовляється погоджувати межі його земельної ділянки, що перешкоджає йому завершити приватизацію.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2018 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

Суд обґрунтував своє рішення про відмову в задоволенні первісного позову тим, що позивачі не довели фактів порушення відповідачем їхніх прав.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд вказав на недоведеність позову та неправильність обраного позивачем способу захисту його права.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В поданій позивачами апеляційній скарзі вони просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову та ухвалити нове рішення про задоволення їхніх позовних вимог, а в частині зустрічного позову залишити рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що, на переконання позивачів, висновки суду суперечать фактам у цій справі. Протиправності дій відповідача, що підтверджено наявними доказами, вказує на обґрунтованість пред`явленого ними позову. Проте суд не дав належної оцінки тому факту, що відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства під час будівництва гаража. Не врахував суд і те, що відповідач порушив недоторкані права позивачів на земельну ділянку.

Відповідач теж оскаржив рішення суду першої інстанції, але в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову і просив ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Він стверджує, що з вини позивачки ОСОБА_1 , яка безпідставно та неправомірно не підписує акт визначення меж його земельної ділянки, він позбавлений можливості приватизувати цю ділянку. Однак, 04 вересня 2017 року Микитівською сільською радою встановлено межі земельної ділянки і цим межам відповідає технічна документація з відведення ділянки землі.

Зміст відзивів на апеляційні скарги

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивачів у якому заперечив проти викладених у скарзі аргументів, стверджує про те, що будівництво гаража він здійснював за згодою позивачів у погодженому ними місці. Він також заперечив проти прийняття судом додаткових доказів, які надали позивачі разом з апеляційною скаргою.

Позивачі не скористалися своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу відповідача не подали.

Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні

Позивачі повідомленні належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судові повістки), але в суд апеляційної інстанції не з`явилися.

Відповідач в судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу і заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги позивачів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судові повістки), але явку своїх представників в суд апеляційної інстанції не забезпечили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 квітня 1999 року, ОСОБА_1 являється власником житлового будинку з прилеглими до нього надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (надалі, згідно з рішенням Виконавчого комітету Микитівської сільської ради від 25 травня 2016 року № 22, назва вулиці та номер будинку змінено АДРЕСА_3 ).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ КР № 034219, виданого 21 грудня 2000 року, ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,3130 га призначеної для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території АДРЕСА_4 ).

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2007 року набув право власності на будинок з господарчими будівлями АДРЕСА_5 (надалі, згідно з рішенням Виконавчого комітету Микитівської сільської ради від 25 травня 2016 року № 22, назву вулиці та номер будинку змінено АДРЕСА_1 .

Земля, на якій розташовані будівлі відповідача належить до комунальної власності.

Отже, ОСОБА_1 і ОСОБА_6 являються власниками сусідніх садиб.

Згідно з будівельним паспортом на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 зі змінами), яка виділена індивідуальному забудовнику ОСОБА_7 , 2008 року (т. І с. 63), на плані земельної ділянки вказано наявний житловий будинок (цифра 1), запланована добудова (цифра 2), гараж розмірами 6,5 м на 11.0 м (цифра 3), надвірна вбиральня (цифра 4), літня кухня (цифра 5), баня (цифра 6), сарай, що підлягає знесенню (цифра 7).

04 грудня 2015 року головний інспектор будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області Колесниковою Г. В. проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_8 при здійсненні будівництва житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно складеного за результатами перевірки акта № 898 від 04 грудня 2015 року, будівництво гаража ведеться з відхиленням від схеми забудови будівельного паспорту, а саме на межі сусідньої ділянки по АДРЕСА_7 , що є порушенням п. 3.25. ДБН 360-92.

Тієї ж дати, 04 грудня 2015 року, головний інспектор будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області Колесниковою Г. В. вчула ОСОБА_9 припис № 221/2015-Свр по усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким від нього вимагалося усунути порушення, шляхом перебудови гаража відповідно до ДБН 360-92 та будівельного паспорта в термін до 11 січня 2016 року.

09 грудня 2015 року постановою головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області Колесниковою Г. В. № 229/2015-Свр на ОСОБА_6 накладено адміністративне стягнення за скоєння проступку, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП.

Вимоги припису від 04 грудня 2015 року № 221/2015-Свр ОСОБА_10 не виконав.

Рішенням Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року № 157 ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на встановлення в натурі меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 ), орієнтовною площею 0,25 га із земель житлової й громадської забудови.

У 2017 році Комунальним підприємством «Архітектурно - виробниче бюро» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,25 га ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (т. І с 179 АДРЕСА_8 ).

Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 06 грудня 2017 року, який міститься серед технічної документації із землеустрою (т. І с. 196), не підписаний суміжним землевласником ОСОБА_1 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У даній справі між сторонами виник спір у зв`язку зі здійсненням ОСОБА_8 будівництва гаража, який за твердженням позивачів частково збудований на земельній ділянці ОСОБА_1 з порушенням законодавства, її прав і прав ОСОБА_2 , а також у зв`язку з категоричною відмовою ОСОБА_1 від підписання акта про погодження меж земельної ділянки, яку бажає набути у власність відповідач.

Переглядаючи вказану справу, апеляційний суд виходить з такого.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він реалізує на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Закон гарантує захист не лише права власності, а й речових прав на чуже майно. Так, згідно з ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Отже, особа, яка має речове право на чуже майно наділена законом правом на захист від порушення її права на тих самих підставах і в той самий спосіб, що і власник.

У даній справі з первісним позовом звернувся власник садиби АДРЕСА_3 ОСОБА_1 та член її сім`ї чоловік ОСОБА_2 , який проживає у цій садибі та має право на користування нею.

Отже, речові права обох позивачів на садибу, являються об`єктом судового захисту.

Позивачі стверджували в позовній заяві, що відповідач здійснив самочинне будівництво гаража оскільки збудував його на їхній земельній ділянці, з порушенням ДБН 360-92 та умов будівництва, передбачених будівельним паспортом, що привело до фактичного порушення їхніх речових прав, а саме: зменшення рівня інсоляції в будинку, неможливість дотримання архітектурних і санітарних норм, неможливість використання частини земельної ділянки.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз зазначених положень ст. 376 ЦК України дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо:

власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво;

власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку;

самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Згідно з ч. 1 ст.і 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті Кодексу ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, приймаючи рішення, повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, і якщо були порушені, то ким.

Відсутність (недоведеність) фактів порушення прав, свобод або інтересів, на захист яких пред`явлено позов, є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про недоведеність обставин, якими позивачі обґрунтовували порушення їх прав.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє аргументи позивачів про здійснення відповідачем будівництва гаража повністю або частково на їх земельній ділянці так, як в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цієї обставини.

Позивачі, обґрунтовуючи здійснення відповідачем будівництва гаража на їхній земельній ділянці, посилалися на складені головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок УДАБІ у Кіровоградській області акт № 898/Свр від 04 грудня 2015 року та протокол про адміністративне правопорушення № 233/2015-Свр від 04 грудня 2015 року, а також адресовані позивачам листи-відповіді УБАБІ у Кіровоградській області, які містяться в матеріалах справи.

Однак, за змістом цих письмових доказів будівництво гаража ведеться на межі земельної ділянки.

Інших доказів на підтвердження цієї обставини позивачі в суді першої інстанції не надали.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» межа земельної ділянки умовна замкнена лінія, що розмежовує земельні ділянки.

Досліджені судом першої інстанції докази вказують на те, що будівництво здійснено по лінії розмежування земельної ділянки позивачів та земельної ділянки, якою фактично користується відповідач.

Отже, надані позивачами докази не містять даних про те, що ОСОБА_11 порушив межу земельної ділянки ОСОБА_1 і здійснив будівництво гаража на її ділянці.

За клопотанням позивача ОСОБА_2 апеляційний суд Кіровоградської області, у провадженні якого перебувала справа до створення Кропивницького апеляційного суду, ухвалою від 30 серпня 2018 року призначив судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставив питання про те, чи існує порушення ОСОБА_8 меж земельної ділянки по АДРЕСА_3 , у зв`язку з будівництвом гаража.

Судовий експерт направив суду клопотання про надання документації із землеустрою на підставі якої виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-КР № 034219 та здійснено державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 (земельна ділянка ОСОБА_1 ), а також правовстановлюючу та технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка, якою користується ОСОБА_11 ).

Проте, на неодноразові виклики в судове засідання сторони не з`явилися, необхідні для проведення експертизи документи не надали.

Таким чином, в суді не було доведено стверджувальний позивачами факт здійснення відповідачем будівництва гаража з порушенням меж земельної ділянки ОСОБА_1 .

Згідно зі змістом частин 1, 2 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Виходячи з положень вказаної ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», наявність у відповідача будівельного паспорта на забудову виділеної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 ), с АДРЕСА_2 , яким передбачено будівництво гаража, являється правовою підставою для його створення.

Щодо встановленого посадовою особою УДАБІ у Кіровоградській області порушення відповідачем п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44), яким, зокрема, передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м (абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92*).

Суд зазначає, що відповідач фактично визнав вказане порушення так, як про це він вказав у акті перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 04 грудня 2015 року № 898 2015/Свр та протоколі про адміністративне правопорушення, постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за вказане порушення не оскаржив і сплатив призначений йому штраф.

Однак, вказане положення абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** направлене перш за все на забезпечення прав власника будівлі, в даному випадку відповідача, і надає йому можливість безперешкодно здійснювати догляд та поточний ремонт будівлі гаража.

Позивачі не довели наявність причинно-наслідкового зв`язку між недотриманням відповідачем нормативно встановленої відстані до межі їхньої земельної ділянки від найбільш виступної стіни гаража та стверджувальними ними порушеннями їх прав, а саме: зниження рівня інсоляції будинку, перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будівлями.

Щодо доводів позивачів про зниження рівня інсоляції в їх будинку, то положення абз. 2 п. 3.25* ДБН 360-92** передбачає, що розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до «Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією будівель і територій жилої забудови» та СНІП II-4-79 «Природне і штучне освітленні» як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках.

Проте в матеріалах справи взагалі відсутні докази тривалості інсоляції та рівня освітлення у будинку позивачів як до, так і після зведення відповідачем гаража. Позивачі не надали даних про те, що такі дослідження взагалі коли-небудь проводилися.

Отже, твердження позовної заяви про те, що через зведення відповідачем будівлі на межі їхніх земельних ділянок погіршено санітарні норми в будинку позивачів є голослівним.

Колегія суддів вважає, що позивачі довели належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами лише факт порушення відповідачем положення абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92**, проте не довели що це порушення привело до порушення їх прав.

Порушення ДБН особою, яка здійснює будівництво, що не потягло порушення прав третіх осіб, може бути підставою для звернення до суду відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування (ч. 7 ст. 376 ЦК України, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»), а не будь-якої іншої особи, в тому числі суміжного землевласника чи землекористувача, чиї права не є порушеними.

Враховуючи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не довели реальності фактів порушення відповідачем їхніх прав (права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку та зведені на ній будівлі, а також похідних від нього речових прав ОСОБА_2 ), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні пред`явленого ним позову.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , колегія суддів виходить з такого.

Як встановив суд першої інстанції, рішенням Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року № 157 ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на встановлення в натурі меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 ), орієнтовною площею 0,25 га із земель житлової й громадської забудови.

У 2017 році Комунальним підприємством «Архітектурно - виробниче бюро» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,25 га ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Однак акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 06 грудня 2017 року не підписаний суміжним землевласником ОСОБА_1 і остання відмовляється від його підписання.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЦК України).

Згідно з нормами ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч. 6 - 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Нормами ст. 118 ЗК України передбачено, зокрема, таке.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

За змістом ст.. 122, 186, 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується та підляже затвердженню, а технічна документація із землеустрою лише затвердженню визначеним цим Кодексом відповідним органом.

Крім того, згідно з ст. 193 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (п. «б» ч. 2 ст. 198 цього Кодексу).

Вимоги щодо проекту землеустрою, а також технічної документації із землеустрою визначені у відповідних статтях Закону України «Про землеустрій» (статті 49 54 та стаття 55 Закону, відповідно).

Зокрема, згідно з ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, серед іншого, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (п. «й» ч. 9 ст. 55 цього Закону).

Пунктом 3. 12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 на виконання ст. 55 Закону України «Про землеустрій», передбачено, зокрема, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

У даній справі встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 відмовляється погоджувати межі земельної ділянки, яку бажає приватизувати відповідач у зв`язку з наявність між ними спору щодо самовільного, на її думку, будівництва гаража.

При цьому суд враховую, що згідно з поясненнями відповідача, які він надав у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, він не звертався у встановленому порядку по питанню реєстрації земельної ділянки та затвердження розробленої на його замовлення технічної документації, а тому його твердження про те, що необґрунтована відмова ОСОБА_1 від підписання акту становить неподолану перешкоду в завершенні ним приватизації земельної ділянки є безпідставним.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність реального порушення прав відповідача з боку ОСОБА_1

Встановивши відсутність фактів порушення прав відповідача, на захист яких він пред`явив зустрічний позов, суд обґрунтовано і законно відмовив у його задоволенні.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційних скарг сторін є аналогічними доводам їх позовної заяви та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді Л. М. Дьомич

С. І. Мурашко