КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Зінченко О.М .
Єдиний унікальний номер справи № 372/2348/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2019року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Мережко М.В.,
суддів - Савченка С.І., Фінагеєва В.О.,
секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою, третя особа - ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до Гайдаєнка ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 11 травня 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБ СР) «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №36/05-52, відповідно до умов якого відповідачеві було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США. Відповідно до пунктів 1.1.1., 1.1.2 повернення кредиту здійснювалось згідно графіку з кінцевим терміном повернення не пізніше 10 серпня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. В подальшому між сторонами договору укладались договори про внесення змін.
Відповідно до пункту 1.2 договору, кредит надавався ОСОБА_1 на поточні потреби.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_1 30 листопада 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 02-10/473, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручається за виконання позичальником ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі договору про надання невідновлюваної кредитної лінії або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.
Банком умови за цим кредитним договором були виконані належним чином, проте відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 26 січня 2017 року у нього виникла заборгованість перед банком в розмірі 46 034,61 доларів США, з яких: 21 720 доларів США - заборгованість за кредитом та 24 314,61 доларів США - заборгованість за процентами.
На підставі викладеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості.
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вимоги банку щодо солідарного стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки в договорі поруки не було встановлено строку після якого порука припиняється, відповідно банк пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимоги до неї. Окрім того позивач за зустрічним позовом зазначала, що без її згоди 22 жовтня 2014 року було укладено договір про внесення змін до договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №36/05-52 від 11 травня 2006 року, згідно з яким було викладено договір кредиту в новій редакції, за виконання умов якого позивач за зустрічним позовом не поручалася.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 034,61 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційні скарги. ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду і відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову, задовольнити її вимоги про визнання поруки припиненою. ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, ухвалити рішення яким відмовити у задоволенні позову ПАТ « Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості .
У скаргах посилались на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначали, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач пропустив строки звернення з позовом до поручителя, і не врахував, що відповідач ОСОБА_1 подавав заяву про оформлення кредитних канікул.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано поруку згідно з договором поруки від 30 листопада 2010 року № 02-10/473, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , припиненою.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року постанову Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року в іншій частині залишено без змін.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчаснотповідомлені про день та час розгляду справи на 05 вересня 2019 року, 10 жовтня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скаргаОСОБА_1 підлягає частковомузадоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що 11 травня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 36/05-52, за умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти в сумі 30 000,00 доларів США зі сплатою процентів за його користування в розмірі 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2016 року (т.1, а.с. 5-7).
В подальшому, 30 листопада 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 2 до договору №36/05-52 від 11 травня 2006 року, яким було внесені зміни до умов договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та встановлено проценту ставку в розмірі 14,51 % річних, а також визначений новий графік погашення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с. 8-9).
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за договором кредиту 30 листопада 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 02-10/473, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку за кредитним договором (т.1, а.с. 24-25).
Між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 22 жовтня 2014 року був укладений договір про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 11 травня 2006 року. 22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін №02 до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 11 травня 2006 року (т.1, а.с. 10-20).
Відповідно до підпункту 1.1.2 кредитного договору повернення кредиту має здійснюватися згідно графіку, який міститься у додатку № 1 до цього договору і є його невід`ємною частиною.
Відповідно до пункту 2.5. кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється до 11 числа (включно) місяця наступного за тим, в якому позичальник користувався кредитом, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі в день такого повернення.
Згідно з пунктом 3.3.13 договору про внесення змін до кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом 60 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані відсотки, комісії, а також можливі штрафні санкції у випадках визначених пунктами 3.2.3., 5.4. цього договору.
Унаслідок невиконання ОСОБА_1 належним чином зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк» 22 липня 2017 року направив відповідачам досудову вимогу про погашення заборгованості.
Після чого, 02 серпня 2017 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26 січня 2017 року, який надав позивач до позовної заяви, розмір заборгованості за кредитом становить 21 720,00 доларів США, що еквівалентно 590 960,74 грн, заборгованість за процентами - 24 314,61 доларів США., що еквівалентно 661 555,24 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПКщодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання (частина друга статті 258, статті 265, 381 ЦПК).
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 порушував умови договору і не повертав кошти з 2008 року по 2014 рік, однак банк не надсилав йому вимоги про дострокове повернення кредиту.
Як видно із матеріалів справи, протягом 2014-17 років ОСОБА_1 було сплачено чотири платежі: 22 жовтня 2014 р. -700 дол.США, 26 січня 2015 р. було сплачено 830 дол. США і ці кошти були зараховані на погашення тіла кредиту, 19 лютого 2015 р. було сплачено 830 дол. США і 01 березня 2017 р. - 900 дол. США і вони були зараховані на погашення процентів за користування кредитом.
Також встановлено, що ОСОБА_1 19 червня 2014 року був призваний по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію», що підтверджується довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області від 24 червня 2014 року і 16 листопада 2015 року Обухівським районним військовим комісаріатом Київської області йому було видане посвідчення учасника бойових дій.
Учасники антитерористичної операції користуються пільгами, зокрема передбаченою ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», про не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час.
Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Відповідач ОСОБА_1 в запереченнях на позов вказував, що він повідомляв банк про те, що він мобілізований і є учасником АТО. Однак будь-якого доказу на доведення цих обставин суду не надав.
Як вбачається із письмових пояснень позивача від 01 листопада 2017 року, які були надані на заперечення відповідача проти позову, відповідач не надав банку даних про свій статус учасника АТО. До суду першої інстанції позивач також не надав посвідчення учасника бойових дій. Таке посвідчення відповідач надав лише усуваючи недоліки апеляційної скарги на виконання ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху. Однак позивач надавав суду довідку про його мобілізацію.
Суд першої інстанції, в порядку ст. 10 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення) мав роз`яснити відповідачу про необхідність надання посвідчення учасника бойових дій. Разом із тим, суд першої інстанції цього не зробив і безпідставно не врахував цієї обставини при ухваленні рішення.
Як вбачається із дослідження розрахунку заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 36/05-52 від 11 травня 2006 р. у частині основного боргу та відсотків за користування, який був зроблений експертом і міститься в матеріалах справи, до 20 жовтня 2008 року нараховувались відсотки у розмірі 12,5 річних. Однак з 21 жовтня 2008 року почали нараховувались відсотки у розмірі 14,5 річних. (т.2, а.с.31-36)
При цьому, додаткова угода між Банком та ОСОБА_1 про встановлення нового розміру відсотків 14,51 річних була підписана ними лише 30 листопада 2010 року (а.с.8 т.1). Тому колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неправильного нарахування Банком відсотків в період з 21 жовтня 2008 року по 30 листопада 2010 року у більшому розмірі, що, в свою чергу, вплинуло на розрахунок відсотків в цілому.
При цьому, провести розрахунок відсотків, які підлягають стягненню на користь позивача, судова колегія не може за відсутності спеціальних знань. У зв`язку із чим під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції було задоволено клопотання відповідачів про призначення судово-економічної експертизи. На вирішення експерта було поставлено ряд питань, відповідь на які підтвердила б або спростувала б доводи Банку про розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором (т.1, а.с.211-215). Однак, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 17 квітня 2018 року в зв`язку з відсутністю зазначених експертом в клопотанні про надання документів бухгалтерського обліку ПАТ «Укрсоцбанк» та інших документів, в межах наявних матеріалів, неможливо встановити розмір заборгованості за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 36/05-52 від 11 травня 2006 р. станом на 31 жовтня 2017 р.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з червня 2014 року по січень 2017 рік не підлягали до задоволення.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідачі не заперечують наявності заборгованості, а лише не згодні з її розміром, при цьому власного розрахунку на спростування розрахунку банку ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надали. Крім цього, наявність заборгованості за кредитним договором підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Доказів на спростування розміру заборгованості за тілом кредиту відповідачі суду також не надали.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що постановою Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року у даній справі визнано поруку згідно з договором поруки від 30 листопада 2010 року № 02-10/473, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , припиненою. За результатами касаційного перегляду постановуАпеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року в цій частині було залишено без змін. А відтак, відсутні правові підстави для солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як поручителя за кредитним договором.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором скасуванню з ухваленням нового рішення задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з відповідача ОСОБА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у розмірі 8000 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року скасувати в частині задоволення солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 21 720 (двадцять одна тисяча сімсот двадцять) доларів США, що є тілом кредиту.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 17 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді