Провадження №2/523/4468/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавчого комітету Одеської міської ради в особі адміністративної комісії - про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому зазначив, що він є власником автомобілю BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 1996 року випуску. Під час продажу автомобілю позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Суворовського РУЮ м. Одеси від 30 травня 2011р. було накладено арешт на все майно належне йому на праві власності, в тому числі і на вказаний вище автомобіль. З відповіді державної виконавчої служби він дізнався, що арешт на автомобіль був накладений при примусовому виконанні постанови №1013 від 06.07.2010 року виданої адміністративною комісією виконавчого комітету ОМР про стягнення штрафу з ОСОБА_1 в розмірі 850 грн.. Як стверджує позивач, штраф ним було сплачено в повному обсязі. Втім, державний виконавець після закінчення виконавчого провадження не скасував накладений арешт. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника, позивач просить зняти арешт накладений постановою державного виконавця від 30.05.2011р., встановивши порядок виконання рішення суду.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від позивача надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.

Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та виконавчий комітет Одеської міської ради в особі адміністративної комісії не забезпечив участі своїх представників у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені.

За письмовою згодою позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву розгляд справи проведений в заочному прядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є власником автомобілю BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1996 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01.12.2006року НОМЕР_2 .

З представленої копії постанови державного виконавця першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 30 травня 2011 р. убачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні постанови № 1013 від 06.07.2010р. виданої Адміністративною комісією виконавчого комітету ОМР про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 850 гривень було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, транспортні засоби, які належать боржнику ОСОБА_1 .

Згідно листа Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції №14267 від 03.04.2019р. матеріали виконавчого провадження №В-23/65/2011 було знищено у зв`язку з тим, що термін їх зберігання сплив.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.

За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами ч. 2 ст. 50 даного Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту ( правовий висновк Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13).

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто протиправно не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, суд вважає за необхіднє наголосити, що арешт на все належне майно боржника при стягненні суми боргу в розмірі 850 гривень не відповідає принципу співмірності, який не було дотримано державним виконавцем під час накладення такого арешту.

При таких обставин, суд доходить висновку, що подальша дія вказаного арешту майна позивача безпідставна і арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_3 ) накладений постановою державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції №В-23/65/2011 від 30 травня 2011 р.

Після набрання рішення суду законної сили, рішення є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладання арешту на все майно, належне ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_3 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 01 жовтня 2019 р.

Суддя -