Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1607/19 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 56 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 285/1607/19 за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про стягнення невиплаченої частини заробітної плати

за апеляційною скаргою Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Літвин О.О. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати Новоград-Волинську квартирно-експлуатаційну частини району Міністерства оборони України провести йому надбавку за класність в розмірі 25% від посадового окладу з моменту прийняття на роботу. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до наказу № 111 від 20.08.2018 він прийнятий на роботу в Новоград-Волинську квартирно-експлуатаційну частину району водієм автотранспортного засобу. При цьому ним були подані, окрім інших, документи, які підтверджували його класність, як водія першого класу, однак вказана доплата відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 серпня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Новоград-Волинську квартирно-експлуатаційну частину району нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надбавку за класність, як водію І класу, в розмірі 25% від його посадового окладу, починаючи з 02 квітня 2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що позивач на даному підприємстві кваліфікаційної атестації не проходив, а тому підстав для присвоєння йому відповідного класу водія не було. При цьому зазначає, що чинним законодавством не передбачено збереження класності водіям, присвоєної роботодавцем на попередньому місці роботи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що перший клас водія йому присвоєно ще у 1980 році і він надав роботодавцю усі документи, що підтверджують класність водія. Зазначає, що він виконує поставлені перед ним завдання, не допускає порушень трудової дисципліни, що також маж важливе значення для визначення доплати за класність.

Відповідно до абзацу 3 п. 15 Постанови ВСУ від 24.10.2008 N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є лише оскаржувана частина рішення суду першої інстанції, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу начальника КЕЧ № 111 від 20 серпня 2018 року позивач прийнятий на роботу водієм автотранспортного засобу без класності з 22 серпня 2018 року з посадовим окладом 2 238 грн. на місяць.

З посвідчення водія ОСОБА_1 слідує, що в нього відкриті категорії А1, А, В1, В, С1, С з 06.12.1990 та категорія D з 11.03.2019.

Трудовий стаж водія в позивача розпочався з 11.01.1977.

07.08.1974 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію водія ІІІ класу, з 20.02.1978 присвоєно кваліфікацію водія ІІ класу та 20.02.1980 присвоєно кваліфікацію водія І класу. Дані обставини підтверджуються копіями трудової книжки позивача, військового квитка та свідоцтв № НОМЕР_1 , № 887647 про присвоєння кваліфікацій.

02.04.2019 та 05.04.2019 позивач звернувся із заявами до керівництва КЕЧ з проханням виплати йому відповідної доплати за класність, на що отримав відповіді від 04.04.2019 та 10.04.2019 про відмову у виплаті надбавки з роз`ясненням порядку її присвоєння водіям.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.

Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування, роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи, професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи, працівники.

Згідно ст. 14 Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Частиною 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 4 ст. 97 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюється на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Надбавка за класність є складовою фонду оплати праці (пп. 2.2.1 Iнструкції зі статистики заробітної плати розробленої відповідно до Законів України "Про державну статистику" ( 261412 ) та "Про оплату праці" ( 108/95-ВР ) з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (СНР 93).

Пунктом 7.18 Колективного договору трудового колективу з адміністрацією КЕЧ, прийнятого 09.08.2017, передбачена доплата за класність водіям у наступному розмірі: І клас 25% посадового окладу, ІІ клас 10% посадового окладу.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що для встановлення відповідних надбавок законодавчо встановлено відповідний порядок. Так, п. 10 Загальних положень Довідника класифікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №336 від 29 грудня 2004 року, встановлено, що присвоєння та підвищення кваліфікаційних категорій працівникам здійснюють комісії з проведенням кваліфікаційної атестації.

Згідно із кваліфікаційними характеристиками, затвердженими зазначеним Кваліфікаційним довідником, водій автомобіля 1-го класу керує легковими та вантажними автомобілями і автобусами усіх типів і марок, віднесених до категорій транспортних засобів «В», «С», «D», і «Е». Кваліфікація цього класу може бути присвоєна за умови безперервного стажу роботи не менше двох років, водіям автомобілів 2-го класу на цьому підприємстві.

Класність присвоюється наказом по підприємству, на підставі рішення кваліфікаційної комісії (за підсумками проведеної кваліфікаційної атестації) водіям автомобілів, які постійно виконують покладені на них обов`язки, дотримують вимоги трудової та транспортної дисципліни, не порушують правила технічної експлуатації, технічної безпеки та відповідають окремим категоріям транспортних засобів.

Вище дослідженими матеріалами справи встановлено, що позивач прийнятий на роботу водієм Новоград-Волинської КЕЧ з 20 серпня 2018 року. При цьому, відомості про проведення кваліфікаційної атестації відсутні. Відтак, правових підстав для призначення позивачу відповідних надбавок за класність не існувало.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що 1-й клас водія йому було присвоєно ще у 1980 році, а тому при прийнятті його на роботу в Новоград-Волинську КЕЧ такий зберігся.

Так, відповідно до роз`яснень, які містять в листі Мінсоцполітики №197/10/137-12 від 07.09.2012 року, зазначено, що чинними нормативно-правовими актами України не передбачено норми збереження класності водіям, присвоєної роботодавцем на попередньому місці роботи. Ухвалення рішення щодо цього питання є компетенцією керівника підприємства.

З наведених підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про стягнення невиплаченої частини заробітної плати, необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 серпня 2019 року в частині задоволених вимог скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.10.2019.

Головуючий Судді