Справа № 503/661/19
Провадження № 2/503/511/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що є спадкоємцем четвертої черги за законом, так як постійно проживала із ОСОБА_2 починаючи з 2005 року і до дня його смерті, вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, однак позивач не може реалізувати своє право на спадкування, оскільки вчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В зв`язку з цим просила встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормами ст.315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту спільного постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 породжує для неї відповідне право на спадкування відповідно до ст.1264 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 із 1989 року зареєстрована в с.Баштанків Кодимського району Одеської області, що підтверджується копією її паспорта.

Із довідки Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області вбачається, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав в одному житловому будинку в с.Баштанків Кодимського району Одеської області разом із ОСОБА_1 із лютого 2005 року по день смерті.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Що стосується позовної вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріуса (ч.1ст.1269 ЦК України).

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

В судовому засіданні встановлено факт спільного проживання позивача разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивач не заявляла про відмову від спадщини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає, оскільки позивач фактично спадщину прийняла.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме в період з лютого 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк