Провадження №22-ц/812/1650/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Цихоні А.А., представника відповідача - Ютовця О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/2653/19 за апеляційною скаргою Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Медведєвої Наталії Анатоліївни у приміщенні цього суду 07 серпня 2019 року о 08 годині 39 хвилині, повний текст якого складений 12 серпня 2019 р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради про скасування наказу про притягнення до дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2019 р. ОСОБА_1 через свого представника звернувся з позовом до Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради (далі - ОЦМСЕ) про скасування наказу про притягнення до дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 згідно наказу ОЦМСЕ № 9-а від 31 березня 2007 року прийнято на посаду лікаря-реабілітолога Первомайської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії ОЦМСЕ (далі - Первомайська ММСЕК). Наказом головного лікаря Миколаївського ОЦМСЕ № 2 від 04 лютого 2008 року його переведено на посаду лікаря-хірурга Первомайської ММСЕК.

Згідно Наказу головного лікаря Миколаївського ОЦМСЕ № 18-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » від 10 травня 2019 р. на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Підставою слугувала планова перевірка роботи Первомайської ОЦМСЕ від 19 квітня 2019 р., під час якої складена довідка, в якій зазначено про виявлення порушення позивачем посадових обов`язків, передбачених п.2.7., п.2.17, п.2.18, п.2.19 Посадової інструкції. На підставі зазначеної довідки його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Позивач вважає такий наказ протиправним, незаконним, оскільки дисциплінарних проступків не вчиняв. У зазначеному вище наказі не зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, тобто не вказані фактичні обставини, які стали підставою для застосування такого виду стягнення, вказані лише загальні формулювання. Крім того, вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода в сумі 2000 грн. Вимоги компенсації моральної шкоди обумовлені зміненням ставлення до нього колег після оголошення догани у не найкращий бік, що також негативно вплинуло на стан його здоров`я, необхідністю звернення до адвоката за юридичною допомогою та за захистом своїх прав - до суду, що потребувало додатково витрачати особистий час на відвідування суду.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати наказ головного лікаря Миколаївського ОЦМСЕ № 18-к від 10 травня 2019 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 », в частині накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догани та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов повністю. Представник позивача пояснив, що в довідці не зазначено, які саме індивідуальні плани реабілітації інвалідів (далі - ІПРІ), перевірені комісією відповідача, не вказані конкретно, які порушення допущені позивачем під час їх складання. Довідка містить лише загальні фрази. Крім того, останній Журнал контролю виконання ІПРІ, закінчився у 2014 р. На неодноразові звернення до адміністрації відповідача протягом 2015-2018 років щодо надання таких журналів, повідомлялось, що такі журнали відсутні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що спірний наказ є законним. Підставою для його винесення стала довідка про планову перевірку роботи Первомайської ОЦМСЕ, в якій зазначено, які порушення були допущені позивачем. Так було з`ясовано, що позивачем неналежно ведеться документація, поставлені неправильні діагнози, не надані конкретні рекомендації з реабілітації. Також встановлено, що позивач не веде Журнал контролю ІПРІ, за ведення якого відповідальним є саме він. В наказі міститься лише посилання на порушення пунктів посадової інструкції. Отже, діями відповідача моральна шкода позивачу не завдана.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 р. позовні вимоги задоволені частково.

Скасовано Наказ головного лікаря Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради Бєлякової В .Г. №18-к від 10 травня 2019 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Стягнуто з Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнуто з Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради судовий збір в доход держави в сумі 1536 грн. 80 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення. Саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Законодавством встановлені чітка форма Індивідуальної програми реабілітації інваліда, що заповнюється відносно конкретної особи, та порядок її складання. Однак у довідці про планову перевірку роботи Первомайської МСЕК від 19 квітня 2019 року не зазначено, які саме індивідуальні програми реабілітації інвалідів були перевірені та які саме конкретно порушення під час складання програм допущені позивачем та в який період, зазначені лише загальна інформація про те, що такі плани мають формальний характер, не індивідуальні, не містять рекомендацій з реабілітації в повному обсязі. Відсутня така інформація й у наказі від 10 травня 2019 року №18-к

Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 285/2096/17 зазначив, що у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, у чому конкретно проявилося порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали причиною для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наявність у наказі пунктів посадової інструкції, які на думку відповідача, порушені позивачем, не вказує на конкретний, вчинений останнім, дисциплінарний проступок.

Отже, судом встановлено, що відповідачем порушений порядок застосування дисциплінарного стягнення.

Крім того із змісту довідки про планову перевірку роботи Первомайської МСЕК від 19 квітня 2019 року вбачається, що в порушення п.п.2.17, 2.18, 2.19 Посадової інструкції, позивачем не ведеться Журнал контролю виконання ІПРІ (форма 160-4/0) згідно вимог наказу МОЗ України від 30 липня 2012 року №577, який заведений у 2013 році, але простежити дати та роки внесення записів до журналу не можливо, так як не всі графи заповнені, більше жодного року не зазначено.

Згідно п.2.17., 2.18, 2.19 Посадової інструкції лікар-реабілітолог МСЕК зобов`язаний здійснювати контроль за проведенням заходів з медичної реабілітації інвалідів, з професійної реабілітації інвалідів, з соціальної реабілітації інвалідів.

Позивач вказував, що, дійсно, Журнал контролю виконання ІПРІ ним з 2014 року не заповнювався через відсутність такого журналу у Первомайській ММСЕК. Вказана інформація відповідачем не спростована. Отже відповідачем не доведена вина позивача щодо неналежного ведення Журналу контролю виконання ІРПІ. Разом з цим необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення трудової дисципліни як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Крім того, згідно Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 160-4/o «Журнал контролю виконання індивідуальних програм реабілітації інвалідів», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року №577, відповідальним за правильність заповнення Журналу контролю виконання ІПРІ форми 160-4/о є голова МСЕК.

Викладене, як вважав суд, є підставою для скасування наказу №18-к від 10 травня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на позивача.

Судом також встановлено, що відповідачем порушенні трудові права позивача, що призвело до моральних страждань останнього і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав, витрачати особистий час для вирішення питань щодо захисту своїх прав. Позивач, який має почесне звання «Заслужений лікар України», та є кандидатом медичних наук, зазнав душевних страждань з приводу зниження його престижу, переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили умови його життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги.

Враховуючи викладене вище, принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню в сумі 1 000грн.

В апеляційній скарзі ОЦМСЕ просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не аналізував докази відповідача, зокрема, щодо причин, через які була проведена перевірка діяльності Первомайської ММСЕК, а саме - невірні діагнози, які були встановлені позивачем чотирьом особам з інвалідністю, суд не перевірив заперечень, які надані представником відповідача, а також безпідставно не прийняв до уваги письмові докази - зміст посадової інструкції, пояснення ОСОБА_1 . Крім того, висновок суду щодо перенесених позивачем моральних страждань через притягнення до дисциплінарної відповідальності наявними у справі доказами не підтверджується.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відзив мотивований тим, що в оскаржуваному наказі позивача притягнуто до дисціплінарної відповідальності за порушення пунктів 2.7, 2.17, 2018, 2.19 посадової інструкції, якими регулюється розроблення довгострокових індивідуальних планів реабілітації інвалідів, здійснення контролю за їх виконанням, а не за встановлення неправильних діагнозів, груп та термінів інвалідності, а крім того, відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року за № 1317 зазначене є окремою функцією (процедурою) МСЕК, а тому посилання на помилки у становлення чотирьом особам діагнозів, груп інвалідності не стосується предмета спору. Щодо письмових пояснень позивача від 17 квітня 2019 року, то вони стосувались саме встановлення інвалідності чотирьом особам, а не розроблення та/або контролю індивідуальних планів реабілітації інвалідів. Щодо відшкодування моральної шкоди, то судом прийнято виважене і правильне рішення в цій частині з урахуванням усіх обставин справи, соціального статусу позивача, рівня та обсягу його моральних страждань.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке установив суд першої інстанції ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ОЦМСЕ: наказом головного лікаря-головного експерта ОЦМСЕ від 31 березня 2007 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду лікаря-реабілітолога Первомайської ММСЕК з 31 березня 2007 року; наказом головного лікаря-головного експерта ОЦМСЕ від 04 лютого 2008 року ОСОБА_1 переведений на посаду лікаря-хірурга Первомайської ММСЕК з 04 лютого 2008 року. Крім того, як підтвердили в суді апеляційної інстанції позивач та представник відповідача, ОСОБА_1 також за сумісництвом виконує обов`язки лікаря-реабілітолога.

Наказом головного лікаря ОЦМСЕ від 10 травня 2019 року №18-к за порушення посадових обов`язків лікарем-хірургом - експертом з медико-соціальної реабілітації Первомайської МСЕК ОСОБА_1 , невиконання ним пунктів 2.7, 2.17, 2.18, 2.19 посадової інструкції, що було виявлено при проведенні планової перевірки діяльності Первомайської ММСЕК обласною комісією під головуванням головного лікаря ОСОБА_5 , позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Звернувшись з позовом, ОСОБА_1 вважав незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності через узагальнені висновки членів комісії щодо недоліків ІПРІ та невиконання відповідачем обов`язків щодо забезпечення Журналами контролю ІПРІ.

В силу ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений ст. 149 КЗпП України: до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи час звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку ( ст. 148 КЗпП України).

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З наведеного можна зробити висновок, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17).

Тобто саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

З аналізу наказу від 10 травня 2019 року №18-к вбачається, що позивачеві оголошено догану. Підставою цього зазначено порушення ним посадових обов`язків лікаря-хірурга - експерта з медико-соціальної реабілітації Первомайської МСЕК, а саме - невиконання пунктів 2.7, 2.17, 2.18, 2.19 посадової інструкції, що було виявлено при проведенні планової перевірки діяльності Первомайської ММСЕК обласною комісією під головуванням головного лікаря ОСОБА_5 .

Згідно із змістом довідки про планову перевірку роботи Первомайської ММСЕК від 19 квітня 2019 року, 17 квітня 2019 року під час контрольного огляду чотирьох осіб з патологією хірургічного профілю було виявлено, що висновки про групу та термін інвалідності відрізнялися від висновків лікаря-хірурга ОСОБА_1 . При перевірці медичної документації хірурга ОСОБА_1 встановлено невиконання пункту 2.7 Посадової інструкції лікаря-експерта, спеціаліста з медико-соціальної реабілітації МСЕК ОЦМСЕ, а саме: ІПРІ (індивідуальні плани реабілітації інваліда), які складені лікарем-хірургом ОСОБА_1 , мають формальний характер, не індивідуальні, не містять рекомендацій з реабілітації в повному обсязі відповідно до вимог Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого постановою КМУ від 23 травня 2007 року №757. Також не виконуються пункти 2.17, 2.18, 2.19 зазначеної Посадової інструкції, а саме: не ведеться Журнал контролю виконання ІПРІ (форма 160-4/0) згідно вимог наказу МОЗ України від 30 липня 2012 року №577, який заведений у 2013 році, але простежити дати та роки внесення записів до журналу не можливо, так як не всі графи заповнені, більше жодного року не зазначено. За підсумками роботи комісією зроблений висновок про порушення ОСОБА_1 посадових обов`язків та невиконання ним пунктів 2.7, 2.17, 2.18, 2.19 посадової інструкції.

З приводу зазначеної довідки 17 квітня 2019 року позивач надав письмові пояснення щодо встановлення інвалідності чотирьом особам, огляд яких здійснювався комісією 17 квітня 2019 року.

Згідно пункту 2.7 Посадової інструкції лікаря-експерта, спеціаліста з медико-соціальної реабілітації МСЕК Обласного Центру МСЕ, затвердженої головним лікарем ОЦМСЕ у 2012 році (далі - Посадова інструкція), з якою позивач був ознайомлений 20 грудня 2012 року, лікар-реабілітолог МСЕК зобов`язаний розробляти довгострокові ІПР (індивідуальні плани реабілітації), визначати етапність та строки проведення реабілітації інвалідів.

Пунктами 2.17, 2.18, 2.19 Посадової інструкції передбачено, що лікар-реабілітолог МСЕК зобов`язаний здійснювати контроль за проведенням заходів з медичної, професійної та соціальної реабілітації інвалідів.

Відповідно до Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року №757 (пункти 2, 3, 6, 9, 11), індивідуальна програма реабілітації інваліда (далі - індивідуальна програма) - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей інваліда та дитини-інваліда. Індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 року №1686 (п.3) (далі Типова програма). Індивідуальна програма складається за формою, затвердженою в установленому порядку МОЗ за погодженням з Мінпраці, МОН і Мінсім`ямолодьспортом, та на підставі відомостей акта огляду МСЕК або медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років. Порядок складання індивідуальної програми затверджується МОЗ за погодженням з Мінпраці, МОН, Мінсім`ямолодьспортом. Індивідуальна програма готується у двох примірниках, які підписуються головою МСЕК або ЛКК та завіряються її печаткою.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 08 жовтня 2007 року №623 затверджені Форма індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями, та Порядок складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда, згідно яких такі програми заповнюють шляхом запису потрібної інформації у відведене місце або підкреслення відповідного значення із запропонованих у формах.

Отже, законодавством встановлені чітка форма Індивідуальної програми реабілітації інваліда, що заповнюється відносно конкретної особи, та порядок її складання.

Однак у наказі від 10 травня 2019 року №18-к про притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності не зазначено, які саме індивідуальні програми реабілітації інвалідів були перевірені та які саме конкретно порушення під час складання програм допущені позивачем та в який період, зокрема, щодо визначення етапності та строків проведення реабілітації інвалідів, але зазначено лише про порушення вимог пункту 2.7 Посадової інструкції. У довідці про планову перевірку від 19 квітня 2019 року, на яку є посилання у вказаному вище наказі, також зазначена загальна інформація про те, що ІПРІ мають формальний характер, не індивідуальні, не містять рекомендацій з реабілітації в повному обсязі, без вказівки на те, програми щодо яких осіб перевірені і які саме порушення ОСОБА_1 пункту 2.7 Посадової інструкції виявлені.

Щодо порушення позивачем вимог пунктів 2.17, 2.18, 2.19 Посадової інструкції, то ні наказ від 10 травня 2019 року № 18-к, ні довідка про планову перевірку від 19 квітня 2019 року також не містять конкретних фактів щодо порушень цих пунктів інструкції, а саме щодо неналежного здійснення позивачем контролю за проведенням заходів з медичної професійної та соціальної реабілітації інвалідів із зазначенням конкретних випадків.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОЦМСЕ порушений порядок застосування дисциплінарного стягнення, оскільки наказ про оголошення позивачу догани не містить посилання на те, які саме порушення посадової інструкції та який саме конкретно дисциплінарний проступок він вчинив, а наявність у вказаному наказі пунктів посадової інструкції, які на думку відповідача, порушені позивачем, та посилання на проведену перевірку не вказує на конкретний, вчинений останнім, дисциплінарний проступок.

За такого при вирішенні вказаної справи судом першої інстанції правильно, на підставі повно та всебічно досліджених доказів, визначено характер правовідносин між сторонами, та вірно застосовано закон, що їх регулює.

Стосовно вирішення судом позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Так, статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем порушенні трудові права позивача через незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, що призвело до моральних страждань останнього і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав, витрачати особистий час для вирішення питань щодо захисту своїх прав. Позивач, який має почесне звання «Заслужений лікар України», та є кандидатом медичних наук, зазнав душевних страждань з приводу зниження його престижу, переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили умови його життєдіяльності, сприяли негативним психоемоційним почуттям, призвели до порушення душевної рівноваги.

Як роз`яснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на характер порушень трудових прав позивача, які призвели до його моральних страждань, їх тривалість, обсяг страждань, яких зазнав позивач, стягнута судом компенсація завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. є достатнім, розумним і справедливим відшкодуванням завданої йому моральної шкоди, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду про незаконність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Так, аргументи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки причини проведення планової перевірки діяльності Первомайської ММСЕК, а саме - фактом щодо невірних діагнозів, які були встановлені позивачем чотирьом громадянам, колегія суддів відхиляє, оскільки такі порушення не були підставою, згідно із наказом від 10 травня 2019 року № 18-к, притягнення ОСОБА_1 до дисціплінарної відповідальності, а тому відсутні підстави для їх дослідження судом.

Доводи про безпідставність посилань позивача на упередженість перевірки та відсутність аналізу судом змісту довідки про планову перевірку щодо таких тверджень не заслуговують на увагу, тому що суд не ґрунтував свої висновки на таких обставинах.

Аргументи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду вимогам статей 76-79, 263, 264 ЦПК України суперечать змісту судового рішення, яке оскаржується і в якому судом викладені обґрунтування своїх висновків, зокрема, щодо законності наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (судом наведений аналіз як самому наказу, так і довідки про планову перевірку) та розміру відшкодування моральної шкоди.

Стосовно доводів апеляційної скарги про оцінку моральних страждань позивача, то висновки суду щодо встановлення факту заподіяння моральної шкоди є правильними, ґрунтуються на обставинах справи. Зокрема, сам по собі факт незаконного притягнення до дисціплінарної відповідальності та зусилля, яких доклав позивач для захисту своїх прав, свідчать про наявність душевних страждань та переживань.

Враховуючи, що рішення постановлено судом з дотриманням вимог матеріального та процесуального права колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи результати апеляційного перегляду справи, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2019 року