ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №585/1745/19

Номер провадження 22-ц/816/4796/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2019 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 01 жовтня 2015 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 11 квітня 2019 року утворився борг на загальну суму 15546 грн 40 коп., з яких: 4037 грн 52 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3398 грн 67 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5984 грн 24 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 909 грн 47 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 716 грн 50 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 жовтня 2015 року у сумі 4037 грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в зазначеній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а в іншій неоскарженій частині рішення суду залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні частини тіла кредиту, оскільки не врахував прострочену суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3398 грн 67 коп. Зокрема, як пояснив позивач в апеляційній скарзі, платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Таким чином, прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. За таких обставин, як вважає позивач, установивши, що банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула у повному розмірі, суд першої інстанції не мав законних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту. Однак, суд першої інстанції стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме: заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка, на думку позивача, підлягає стягненню.

Від відповідача у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочене зобов`язання у сумі 5984 грн 24 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у сумі 909 грн 47 коп., а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 716 грн 50 коп. - штраф (процентна складова) позивачем не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в зазначеній частині не є предметом апеляційного перегляду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції, установивши обставини того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми непогашеного тіла кредиту, розмір якого суд визначив у сумі 4037 грн 52 коп.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції щодо визначеної судом суми непогашеного тіла кредиту колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 01 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 9).

Як зазначено у заяві-анкеті, відповідачка погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилась до його укладання та згодна з його умовами, а також погодилась отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 10, 11-25).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 11 квітня 2019 року становить 15546 грн 40 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4037 грн 52 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3398 грн 67 коп.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 5984 грн 24 коп.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 909 грн 47 коп.; а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штрафу (фіксована частина), 716 грн 50 коп. - штрафу (процентна складова) (а.с. 6-8).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з вимог статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Виходячи з вимог статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак, як зазначено у вказаній вище постанові суду, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також виходячи з вимог частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, зокрема, за тілом кредиту, яка складається із: 4037 грн 52 коп. заборгованості за тілом кредиту та 3398 грн 67 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, а всього на суму 7436 грн 19 коп. (4037,52 грн + 3398,67 грн), для підтвердження чого надав відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 6-8).

При цьому, як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості, 01 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_1 , сплативши кошти на погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 96 грн 28 коп., тим самим, повністю погасила заборгованість за кредитним договором, яка виникла у неї станом на вказану дату. Однак, починаючи з 13 вересня 2017 року відповідач знову почала користуватись кредитними коштами, що підтверджується відповідними сумами в графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» розрахунку заборгованості, і загальна сума фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів після 13 вересня 2017 року, як вбачається з розрахунку, становить 7411 грн 32 коп. При цьому, на погашення вказаної заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами відповідач періодично сплачувала грошові кошти (18 жовтня 2017 року - 499 грн 25 коп.; 19 жовтня 2017 року - 100 грн; 04 грудня 2017 року - 1000 грн; 03 березня 2018 року - 340 грн; 26 квітня 2018 року - 5 грн; 30 травня 2018 року - 95 грн; 31 травня 2018 року - 19 грн 95 коп.; 01 червня 2018 року - 27 грн 46 коп.; 23 липня 2018 року - 7 грн 77 коп.; 13 сепрня 2018 року - 5 грн 30 коп.; 21 серпня 2018 року - 100 грн; 26 серпня 2018 року - 50 грн) і загальна сума сплачених відповідачем після 13 вересня 2017 року коштів на погашення кредитної заборгованості склала 2249 грн 73 коп. (графа «Сума коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості» розрахунку заборгованості). Однак, вказаної суми виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, загальна сума фактично отриманої, але не повернутої відповідачем суми кредитних коштів становить 5161 грн 59 коп. (7411,32 грн - 2249,73 грн), які відповідач у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернула, тому останній вправі вимагати захисту своїх прав щодо стягнення вказаної суми кредитних коштів через суд.

У зв`язку із зазначеним, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у вигляді фактично отриманої суми коштів у розмірі 4037 грн 52 коп., так як матеріалами справи доведено, що сума фактично отриманих, але не повернутих відповідачем кредитних коштів становить 5161 грн 59 коп.

Разом з тим, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача всієї заборгованості за тілом кредиту на загальну суму 7436 грн 19 коп. (4037,52 грн заборгованості за тілом кредиту + 3398,67 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту) з огляду на те, що до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів банк неправомірно нарахував ще й відсотки, хоча докази про погодження з відповідачем вчинення вказаних дій позивач суду не надав, а матеріали справи цього не містять. Вказані відсотки на загальну суму 1834 грн 07 коп. банк самостійно нарахував відповідачу після 13 вересня 2017 року, що відображено у відповідній колонці «Відсотки, погашені за рахунок кредиту», додавши їх до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів у розмірі 7411 грн 32 коп., внаслідок чого, з урахуванням частково сплачених відповідачем на погашення кредитної заборгованості коштів у сумі 2249 грн 73 коп., неправомірно збільшив суму заборгованості за тілом кредиту до 7436 грн 19 коп. (4037,52 грн + 3398,67 грн).

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення заборгованості за тілом кредиту з неповним з`ясуванням обставин справи, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача фактично отриману та використану суму кредитних коштів у розмірі 5161 грн 59 коп., а не 4037 грн 52 коп., як визначив суд першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами необхідно вирішити в порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 33,20 % (5161,59 грн * 100 % / 15546,40 грн), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 637 грн 77 коп. (33,20 % від 1921 грн), а не 1921 грн, як визначив суд першої інстанції. При цьому, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача у повному обсязі понесених позивачем судових витрат з посиланням на те, що позов виник з вини відповідача, адже у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу суд відмовив у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, тобто, неправомірність дій відповідача у цій частині позовних вимог відсутня. Отже, розподіл судових витрат необхідно покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також необхідно змінити.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 956 грн 66 коп. (33,20 % від сплачених 2881,50 грн).

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.1; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2019 року в даній справі в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 жовтня 2015 року у сумі 5161 грн 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 637 грн 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 956 грн 66 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко