Справа № 408/8750/18-ц
Провадження № 22-ц/810/647/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єрмакова Ю.В., (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Луганської В.А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Соболєва Є.О. в смт. Біловодськ Луганської області,

за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 21 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 491/2012-Р, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 149 040,00 грн. зі сплатою 18,8 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, зі сплатою 23,8% річних. Грошові кошти разом зі сплатою процентів ОСОБА_1 зобов`язався повертати щомісяця з 1-го по 10-те число, починаючи з січня 2013 року до 20 грудня 2017 року шляхом внесення періодичних платежів згідно графіку погашення.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір поруки № 491/2012-Р/П, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась солідарно відповідати перед публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за вказаним кредитним договором.

Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на 14 вересня 2018 року за ним утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 119 082,02 грн.; нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 20 905,17 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 139 987,19 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк заборгованість за кредитним договором №491/2012-Р від 21.12.2012 року, яка утворилась за період з жовтня 2015 року по 20 грудня 2017р. у сумі 82928,47 грн., яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 82928,47 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №491/2012-Р від 21.12.2012 року, строк сплати якої настав за період до листопада 2015 року у сумі 57058,72 грн., яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 36153,55 грн.; відсотків за користування кредитом 20905,17 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання про судові витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» просить скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року в частині відмови позивачу в задоволенні вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційні скарзі публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» зазначило, що відповідно до положень договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за договором. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. договору поруки продовжують існувати.

Крім того, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

(2) Позиція інших учасників справи

Відповідачі повідомлялися про апеляційне провадження у справі (ухвалу про відкриття провадження) в порядку передбаченому ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року відповідачам роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 139 987,19 грн., тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 1762000 грн.), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк заборгованість за кредитним договором №491/2012-Р від 21.12.2012 року, яка утворилась за період з жовтня 2015 року по 20 грудня 2017р. у сумі 82928,47 грн., яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 82928,47 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №491/2012-Р від 21.12.2012 року, строк сплати якої настав за період до листопада 2015 року у сумі 57058,72 грн., яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 36153,55 грн.; відсотків за користування кредитом 20905,17 грн., не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року.

Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови публічному акціонерному товариству акціонерний банк «Укргазбанк» у задоволенні позовних вимоги до ОСОБА_2 як до поручителя.

Відмовляючи в частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з липня 2014 по квітень 2015 року, позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки, а стосовно вимоги стягнення заборгованості за процентами за весь період, оскільки останнє нарахування відбулось 30 квітня 2015 року, то строк пред`явлення вимоги до поручителя щодо останнього платежу по процентах почався 11 липня 2014 року та сплинув 11 липня 2017 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та ніким із сторін не оспорюється, що 21 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 491/2012-Р, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 149 040,00 грн. зі сплатою 18,8 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, зі сплатою 23,8% річних.

Відповідно до п. 3.1 договору відповідач зобов`язувався погашати отриманий кредит у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору та сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3889,00 гривень щомісячно з 1-ого (першого) по 10-е число кожного місяця з останнім строком погашення 20 грудня 2017 року.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 14 вересня 2018 року за ним утворилася заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 119 082,02 грн.; нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 20 905,17 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником 20 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір поруки № 491/2012-Р/П, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась солідарно відповідати перед публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за вказаним кредитним договором.

Частини першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Пунктами 1.1 та 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору.

Отже сторони під час укладення зазначеного договору поруки встановили строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.

Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ураховуючи положення кредитного договору № 491/2012-Р від 21 грудня 2012 року та договору поруки № 491/2012-Р/П від 21 грудня 2012 року, дійшов правильного висновку про те, що сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Як зазначалося вище умовами кредитного договору № 491/2012-Р від 21 грудня 2012 року передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до кредитного договоруз останнім строком погашення 20 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що до жовтня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту. Віднесення заборгованості на прострочену відбулось 29 жовтня 2014 року, отже, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 29 жовтня 2014 року. До липня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам, остання дата нарахування процентів 30 квітня 2015 року, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення процентів почався з 11 липня 2014 року. Відповідно трирічний строк дії поруки по процентах сплинув 11 липня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом банк звернувся до суду 22 жовтня 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті.

За таких обставин, правильними є висновок суду першої інстанції про те, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки (три роки), а стосовно вимоги про стягнення заборгованості за процентами за весь період, оскільки останнє нарахування відбулось 30 квітня 2015 року, тому за правилами частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука щодо вказаних щомісячних платежів припинилась, оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням пунктів 5.1 та 5.2 договору поруки продовжують існувати, не заслуговують на увагу з огляду на викладені вище обставини.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до цитування позивачем пунктів як кредитного договору № 491/2012-Р від 21 грудня 2012 року та договору поруки № 491/2012-Р/П від 21 грудня 2012 року без взаємозв`язку зі встановленими судом обставинами, та без викладення в апеляційній скарзі обставин щодо неповноти та (або) неправильності встановлених судом обставин, які мають значення для справи, і в чому полягають неправильні висновки суду.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості зі сплати простроченої суми кредиту, строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року,оскільки з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року, позивач звернувся до суду 22 жовтня 2018 року, тобто після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Судді Ю.В. Єрмаков

В.А. Коновалова

В.М. Луганська