22-ц/804/2743/19
796/123/2018

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року місто Маріуполь

справа № 796/123/2018

провадження № 22-ц/804/2743/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Чернецький Юрій Дмитрович,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Юрія Дмитровича на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Шишиліна О.Г. від 06 вересня 2019 року

в с т а н о в и в :

21 серпня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Чернецький Ю.Д. звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 .

Подання мотивовано тим, що в нього на виконання знаходиться виконавче провадження № 57531065 щодо виконання виконавчого листа № 796/123/2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» заборгованості за кредитним договором №459Ю від 25 вересня 2013 року у розмірі 19 999 997,28 грн, а також суми сплаченого третейського збору у розмірі 25 500,00 грн.

Боржника було належним чином повідомлено про початок примусового виконання рішення, а саме, направлено рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 жовтня 2018 року ВП №57531065 за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В подальшому приватним виконавцем винесено постанову від 26 жовтня 2018 року, якою накладено арешт на майно боржника.

На адресу боржника двічі надсилалися виклики щодо явки до виконавця та боржник за викликом не з`явився. Також здійснено вихід за місцем проживання боржника, проте двері ніхто не відчинив.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2019 року задоволено подання приватного виконавця про примусовий привід боржника, проте відповідно до рапорту лейтенанта поліції ДОП Слов`янського ВП здійснити примусовий привід виявилось неможливим у зв`язку з відсутністю інформації щодо місцезнаходження ОСОБА_1 .

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 червня 2019 року задоволено подання приватного виконавця про розшук боржника.

26 червня 2019 року боржник ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами виконавчого провадження та отримав копії постанови про його відкриття, йому було вручено виклик приватного виконавця за вих. 3343 від 26 червня 2019 року, яким боржник зобов`язаний з`явитися до виконавця 03 липня 2019 року о 15 год. 30 хв. та надати підтвердження, щодо сплати боргу за вказаним виконавчим документом, надати пояснення за фактом не виконання рішення суду, надати декларацію про доходи.

Заявник не з`явився 03 липня 2019 року, не виконав вимоги виконавця щодо надання документів та не надав заяви про перенесення зустрічі.

Тобто дії боржника свідчать про його ухилення від виконання рішення суду, а тому приватний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно з виконавчим листом № 796/123/2018.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області. ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відмовлено.

24 вересня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Чернецький Ю.Д., не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення та невідповідність висновків суду реальним обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення його подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі, є необ`єктивним, не відповідає дійсності, матеріалам виконавчого провадження та наданим доказам. Суд не врахував, що заявником здійснено всі можливі дії (вичерпні заходи) передбачені Законом України «Про виконавче провадження», щодо повідомлення належним чином боржника про наявність відкритого виконавчого провадження, обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження щодо нього, факт наявності у боржника рухомого майна, за рахунок якого у боржника була змога виконати рішення суду, факт наявності інформації про перетин боржником державного кордону України, підтверджений відповідними документами наданими виконавцем суду, інформацію про ухилення боржника від виконання зобов`язань, шляхом неподання декларації про доходи боржника та неявки за викликом до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 не скористався.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець здійснив усі дії щодо виявлено майна боржника та ним накладено арешт на належні боржнику: квартиру у м. Слов`янську, частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СЛАВТРЕЙДФОРС» та у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СЛАВ ІНВЕСТ-2000», транспортні засоби, інших джерел доходів Репи ОСОБА_3 . ОСОБА_4 приватним виконавцем не виявлено, а тому не надання підтвердження та не подання декларації не може свідчити само по собі, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України зможе сприятиме погашенню заборгованості, оскільки у виконавця достатньо важелів на звернення стягненння на усе виявлене майно боржника. Суд вважав, що при наявності виявленого майна боржника та накладення на нього арешту, за відсутності відомостей щодо інших джерел доходу, ОСОБА_1 фактично не має змоги свідомо ухилятись від виконання рішення суду, а тому обмеження боржника у праві виїзду за межі України є непропорційним меті його застосування.

Апеляційний суд вважає зазначені висновки суду такими, що відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»№ 3857-XII.

Положеннями статті 6 вищевказаного Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2 частини першої); якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (пункт 5 частини першої).

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Ю.Д. перебуває виконавче провадження № 57531065 щодо виконання виконавчого листа № 796/123/2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариста з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» заборгованості за Кредитним договором № 459Ю від 25 вересня 2013 року у розмірі 19 999 997,28 грн, а також сума сплаченого третейського збору у розмірі 25 500,00 гривень.

26 червня 2019 року боржник ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, йому вручено виклик до приватного виконавця на 03 липня 2019 року з вимогою надати підтвердження щодо сплати боргу за виконавчими документами, надання пояснення за фактом не виконання рішення суду, надання інформації про заходи, що вживаються для належного виконання рішення суду та надання декларації про доходи.

Згідно з відповідддю Державної прикордонної служби України від 27 листопада 2018 року у боржника ОСОБА_1 наявні перетини державного кордону України 12 липня 2018 року та 19 липня 2018 року.

Перевіряючи законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень від 07 листопада 2018 року у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Тобто на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язку у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте в поданні приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, міститься лише перелік заходів, які він здійснював в процесі виконання судового рішення без визначення термінів їх виконання.

Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 3771 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, який вказує виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

В даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії ОСОБА_1 , які свідчать про ухилення від виконання судового рішення, а також ураховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження не підтверджують факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, апеляційний суд доходить висновку про відсутність доказів, що ОСОБА_1 свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги щодо направлення ухвали про відкриття виконавчого провадження та викликів приватного виконавця боржнику, суд не приймає до уваги, оскільки відсутні відомості про їх отримання боржником, який заявив, що про наявність виконавчого провадження він дізнався лише 24 червня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності до зазначених вище норм права, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Юрія Дмитровича залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Л.М. Кочегарова