Провадження № 2/638/2303/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.10.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участю секретаря Тарасової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3 , відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському ( Дзержинському) районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що квартира за адресою АДРЕСА_1 19 червня 1982 року була надана ОСОБА_4 - батькові позивача. відповідно до ордеру. На даний час квартира не приватизована. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, тому позивач звернувся до комунальних установ з метою оформлення особових рахунків на своє ім`я. Йому було відмовлено, так як відсутні згоди всіх зареєстрованих осіб у даній квартирі. Позивач зазначає, що відповідач не проживає у вказаній квартирі та не цікавиться нею. Позивач звертався до відділку поліції з метою розшуку відповідача. Проте місце його знаходження не вдалося встановити.

В судове засідання позивач не з`явилась, надав до суду заяву, де наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзив на позов суду не надав, але надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та про не заперечення проти задоволення позову.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає встановленими наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ордеру НОМЕР_1 від 19 червня 1982 року квартира АДРЕСА_1 була видана ОСОБА_4 та родині, яка на той час складалась з п`яти осіб. А саме ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1

Відподіно до довідки від 13 квітня 2018 року № 740, виданої КП « Жилкомсервіс», дільниця № 1 за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні всі перелічені особи там зареєстровані ( дата формування 31 серпня 2018 року).

ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа КП « Жилкомсервіс» від 05.09.2018 року надіслана відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо питання оформлення особових рахунків щодо комунальних послуг.

З висновку за фактом звернення ОСОБА_1 щодо розшуку ОСОБА_2 від 03 вересня 2018 року Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що ОСОБА_2 не має іншого житла, мешкає дей прийдеться, у нього відсутні спілкування з братом ОСОБА_1 , та стосунки не дружні на тлі бажання брата виписати його з квартири.

Суд критично ставиться до « Акта о непроживании», наданого позивачем, як доказ. Вказаний « Акт» не містить дати його складання, що унеможливлює встановити суду з якого саме часу відповідач не мешкає за вказаною адресою. Крім того акт містить як друкований так і рукописний тексти, що також унеможливлює розуміння судом, що саме відбувалось при складання вказаного акту, акт наданий у копії. Джерело походження вказаної копії суду не відоме.

Інших переконливих доказів щодо непроживання тривалий час відповідача у вказаній квартирі суду не надано. Більш того, суд розцінює позицію позивача, як зловживання своїми правами, які не не пропорційні втручанню в особисті права відповідача. Тобто позивач ставить питання щодо переоформлення особових рахунків комунальних послуг шляхом позбавлення права на житло відповідача, що поза розумним сумнівом є порушенням права відповідача на житло.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік (ст.405 ЦК України).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням (ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-IV).

З аналізу вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3 , відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачем.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: