Справа № 369/2677/17
Провадження № 22-ц/4808/111/19
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 січня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 23 лютого 2016 року по вул. Новокостянтинівській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «BMW 540», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

24 березня 2016 року страхова компанія виплатила ОСОБА_2 180 026,57 грн страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, оскільки між ними укладено договір добровільного страхування наземного транспорту.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в приватному акціонерну товаристві «Страхова компанія «Провідна», яка перерахувала ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» кошти у відповідності до ліміту Полісу у розмірі 50 000,00 грн.

Посилаючи на те, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яке здійснило ПрАТ «СК «Провідна» просило стягнути із ОСОБА_1 на їх користь суму відшкодування шкоди в розмірі 130 026,57 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» суму відшкодування шкоди в розмірі 130 026,57 грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» сплачений судовий збір в розмірі 1 950,40 грн

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він не мав можливості скористатися своїми процесуальними правами, що є грубим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Вказує, що завдання правосуддя рівною мірою поширюється як на позивача, так і на відповідача. Суд зобов`язаний забезпечити захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав незалежно від того чи займає особа в процесі положення позивача або відповідача.

Суд першої інстанції не міг встановлювати або вважати доведеними обставини (факти), вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки апелянт у скарзі не зазначає та не аргументує ні які саме його процесуальні права були порушені, ні в чому полягали такі порушення, ні які саме фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи не вдалося встановити. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , згідно статті 1194 ЦК України, зобов`язаний сплатити на користь ТДВ «СК «ВіДі Страхування» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яке здійснило ПрАТ «СК «Провідна».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23 лютого 2016 року о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «BMW 5401», д.н.з НОМЕР_2 в м. Києві, по вул. Новокостянтинівській, 1, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості, не впорався з керуванням, в результаті чого при повороті виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser 200», д.н. НОМЕР_1 , пошкодивши транспортні засоби і завдавши матеріальної шкоди, чим порушив п.2.3 б), 12.1 ПДР України (а.с. 22).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 22).

Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту СLAU №6392 від 28 грудня 2015 року, укладеного між ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» та ОСОБА_2 , останній здійснив страхування автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску (а.с. 5-18).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власником автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д/н « НОМЕР_1 », 2013 року випуску (а.с. 19, 20).

10 березня 2016 року ОСОБА_2 до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування №15/04/9.01/0401.16 згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту СLAU 6392 від 28 грудня 2015 року в зв`язку із страховим випадком, що стався 23 лютого 2016 року (а.с. 23).

24 березня 2016 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на підставі страхового акту №КР-010939 від 21 березня 2016 року з розрахунком суми страхового відшкодування до нього, виходячи з рахунку №ВДиС-0008564 від 04 березня 2016 року, Акту виконаних робіт №ВДИСА-009912 від 30 травня 2016 року, Акту виконаних робіт №ВДИСА-003510 від 24 лютого 2016 року, квитанції від 24 лютого 2016 року здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 180 026,57 грн, що підтверджується платіжним дорученням №717 від 24 березня 2016 року (а.с. 24-32).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4720210/9069/15 (забезпечений транспортний засіб «BMW 540», д.н.з. « НОМЕР_2 »), за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Згідно виписки від 07 жовтня 2016 року ПрАТ «СК «Провідна» перерахувало страхову виплату по події від 23 лютого 2016 року, в якій пошкоджено автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. « НОМЕР_1 » за договором страхування №АЕ/4720210/9069/15 від 12 листопада 2015 року, за шкоду спричинену ОСОБА_1 в розмірі 50 000,00 грн (а.с. 33, 34).

20 грудня 2016 року та 06 лютого 2017 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» зверталося до ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яке здійснило ПрАТ «СК «Провідна» в розмірі 130 026,57 грн (а.с. 35-40).

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком - ПрАТ «СК «Провідна», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв`язку із заміною сторони кредитора в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що сума відшкодування, виплачена ПрАТ «СК «Провідна», в порядку регресу позивачу у розмірі 50 000,00 грн, а розмір завданої шкоди, яка відшкодована ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» потерпілому становить 180 026,57 грн, тому різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. Інші доводи апеляційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів щодо фактичних витрат страховика не можна вважати обґрунтованими, оскільки сторона позивача долучила до матеріалів справи наведені вище розрахункові та документальні докази. Їх недостовірність чи неточність сторона апелянта не спростувала.

Апелянт також посилається на перевищення розміру понесених страховою компанією витрат за відсутності Звіту про оцінку автомобіля ОСОБА_2 Однак такий Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 24 березня 2016 року за № 1912 на вимогу суду позивачем представлено, проте його висновки стороною також не спростовано.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання сторони апелянта на власний висновок - висновок № 011/ТЛ-19 авто-товарознавчого дослідження спеціалістів по визначенню вартості матеріального збитку, оформлений експертом-оцінювачем, аварійним комісаром Кавецьким В.А. (а.с. 62), оскільки такий оформлено без огляду транспортного засобу, за відсутності фактичних вихідних даних, а як в ньому зазначено, - на підставі «вислуханих пояснень ОСОБА_1 та адвоката, розглянуто пояснювально-підтверджуючі матеріали та вивчено надані копії матеріалів цивільної справи в приміщенні лабораторії ІТД». Тоді як матеріали даної цивільної справи в розпорядження експерта судом не направлялися, а даних щодо тих, на підставі яких здійснено дослідження, апелянтом не представлено. Тому такий висновок не є належним доказом обставин, на які посилається апелянт.

Крім того, 14 березня 2019 року стороною апелянта заявлено клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи з метою визначення дійсної суми матеріального збитку завданого транспортному засобу Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 лютого 2016 року

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу, оплату за проведення, взято на себе стороною апелянта ОСОБА_1

23 серпня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення експерта від 14 серпня 2019 року №19/13/1-25/СЕ/19 про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з несплатою вартості проведення судової експертизи ОСОБА_1 .

Таким чином, апеляційним судом забезпечено право апелянту на реалізацію свого процесуального права, яким він не скористався.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта