Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 420/2487/15-ц

провадження № 61-21201св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року у складі судді Тарасова Д. С. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Луганської В. М.,

Коротенка Є. В., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2015 року на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса в присутності близько 200 осіб, шляхом публічного виступу ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 поширив недостовірну інформацію про те, що куплена за гроші колгоспу в Марківській сільгоспхімії техніка, перейшла до його особистого користування в селищі міського типу Білолуцьк. Вказана інформація не відповідає дійсності, вся техніка, у відповідності до діючого на той час законодавства перейшла до колгоспу. Також відповідачем було заявлено, що позивач особисто продав жестянобаночне обладнання, а також обладнання по виробництву сиру Старобільському маслозаводу. Це є неправдою, так як вказане обладнання було власністю СП «Айдар-Ан-Мясо», та було реалізовано керівництвом вказаної юридичної особи, коли він вже був на пенсії. Також ОСОБА_2 було заявлено, що позивачем, керівнику підрядної організації ОСОБА_3 , сплачувались грошові кошти у розмірі 10 % від вартості виконаних робіт, а також між ними був конфлікт з бійкою. Це також є неправдою, та не відповідає дійсності. Відповідач заявив, що позивач купив будівлю магазину за 28 000,00 грн, а продав за 1 500 000,00 грн. Це також не відповідає дійсності та є наклепом.

Інформація, що була поширена відповідачем не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв`язку з тим, що був ображений та принижений в присутності односельчан, примушений був виправдовуватись перед ними.

ОСОБА_1 просив визнати недостовірною інформацію поширену відповідачем відносно позивача 12 липня 2015 року на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса; зобов`язати відповідача спростувати інформацію, вказану в позовній заяві, шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТВО ім. Енгельса; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 : «він ( ОСОБА_1 ) випробував яким чином можна брати незаконно гроші у людей… Я вам скажу…. він свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав… ».

Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати вказану інформацію шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 250,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 60,90 грн в рахунок відшкодування судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що з наданого позивачем диску з відеозаписом загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса вбачається, що у виступі відповідача поширено негативну інформацію щодо позивача, що «він ( ОСОБА_1 ) свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав…». Відповідач, розповсюджуючи негативну інформацію про позивача на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса не висловлював оціночні судження, а стверджував, що позивач свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис,

10 % вилучав і ці відомості можливо перевірити на предмет їх достовірності, тому ствердження відповідача про позивача в частині того, що «він

( ОСОБА_1 ) свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав…» не може вважатися оціночним судженням.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_2 , який діяв через представника ОСОБА_4 , оскаржив його в апеляційному порядку в частині задоволення заявлених вимог позивача про визнання інформації недостовірною, зобов`язання відповідача спростувати вказану інформацію, стягнення моральної шкоди у розмірі

1 250,00 грн та судових витрат у сумі 60,90 грн.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня

2017 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -

ОСОБА_4 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

22 квітня 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено обставини справи у повному обсязі, неправильно кваліфіковано цитовані у рішенні уривки, як відомості (тобто факти), які не відповідають дійсності, а також, як недостовірну інформацію. Оскільки предметом спору у цій справі є запитання ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , які не можна інакше витлумачити, як критичне запитання, хоча і містять негативний характер, дане запитання не може бути підставою для вимог про їх спростування.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Новопсковського районного суду Луганської області.

У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 06 червня 2019 року № 610/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-21201св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року та ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 : про те, що «він ( ОСОБА_1 ) випробував яким чином можна брати незаконно гроші у людей… Я вам скажу…. він свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав… », зобов`язання ОСОБА_2 спростувати вказану інформацію шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 250,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року та ухвала апеляційного суду Луганської області від

23 березня 2017 року заявником не оскаржуються, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України, оскаржувані судові рішення в цій частині не перевіряються.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 12 липня 2015 року відбулися загальні збори власників майнових та земельних паїв

СТОВ ім. Енгельса.

ОСОБА_2 під час свого виступу зазначив: «он ( ОСОБА_1 ) опробывал как можно брать деньги у людей… Я вам скажу…. Он брал деньги за каждую форму 2, брал деньги за каждую смету…».

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що з наданого позивачем диску з відеозаписом загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса вбачається, що у виступі відповідача поширено негативну інформацію щодо позивача, що «він ( ОСОБА_1 ) свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав…». Відповідач, розповсюджуючи негативну інформацію про позивача на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса не висловлював оціночні судження, а стверджував, що позивач свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав і ці відомості можливо перевірити на предмет їх достовірності, тому ствердження відповідача про позивача в частині того, що «він

( ОСОБА_1 ) свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав…» не може вважатися оціночним судженням.

Проте, з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Таке право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

За положеннями статей 270, 297 ЦК України окремим видом особистих немайнових прав є право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтями 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Частиною другою статті 302 ЦК України на особу, яка поширює інформацію, покладено обов`язок переконатися в її достовірності.

За практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу національна влада може втрутитися у процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визнавши поширену інформацію недостовірною та зобов`язавши відповідачів її спростувати, не узяв до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів.

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій не врахували розуміння відомостей фактичного характеру, які не відповідають дійсності та порочать особу, та не розмежував такі відомості від думок, критичних висловлювань, ідей, оціночних суджень, висловлених відповідачем у порядку реалізації конституційного права на свободи вираження думки і слова.

Отже, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, що стало підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Поширена відносно позивача вищевикладена інформація є оціночним судженням, та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам закону, вони підлягають скасуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення судів не відповідають закону, тому колегія суддів дійшла висновку про скасування рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року та ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 : про те, що «він ( ОСОБА_1 ) випробував яким чином можна брати незаконно гроші у людей… Я вам скажу…. він свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав… », зобов`язання

ОСОБА_2 спростувати вказану інформацію шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ

ім. Енгельса, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

1 250,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 березня

2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 про те, що «він ( ОСОБА_1 ) випробував яким чином можна брати незаконно гроші у людей… Я вам скажу…. він свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об`єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10 % вилучав… », зобов`язання ОСОБА_2 спростувати вказану інформацію шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 250,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року та ухвала апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило