ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 649/664/18-ц Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Номер провадження 22ц - 819/1248/2019 Доповідач: Бугрик В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Соловйова В.В. від 03 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.10.2006 року він згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу став власником нежитлової будівлі - магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Крім того, його право власності на вказане майно підтверджується: витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12296234 від 26.10.2006 року та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 3032687 від 17.10.2006 року. Згідно технічної документації територія магазину огороджена та на ній розташовано ще кілька будівель: два склади, гараж та вбиральня, які були побудовані для здійснення господарської діяльності магазину, і їх власником є ОСОБА_2 . Позивач зазначив, що будучи власником вищевказаного майна, він 25.06.2016 року придбав у ОСОБА_2 належне йому майно: склади, гараж та вбиральню, вартість майна сплатив одразу ж після купівлі нерухомого майна, про що свідчить розписка ОСОБА_2 від 25.06.2016 року, та прийняв майно. Крім того, за домовленістю між ними ОСОБА_2 зобов`язався нотаріально оформити договір купівлі-продажу вказаних приміщень, однак цього не зробив і на неодноразові прохання відмовляється це зробити. Позивач після купівлі нерухомого майна провів у вищевказаних приміщеннях ремонтні та будівельні роботи, використовує їх як свою власність, але на протязі всього часу не має змоги оформити право власності на придбані у ОСОБА_2 будівлі, хоча з його сторони були виконані всі умови договору купівлі-продажу, сплачено їх вартість та прийнято предмет договору, а бездіяльність Савченко В.В. позбавляє його можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу, зареєструвати його та стати власником придбаного майна. Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу літ. В - гаражу, загальною площею 22.2 кв.м.; літ. Г - складу, загальною площею 83.1 кв.м.; літ. Д - вбиральні, які розташовані в АДРЕСА_1 , що був укладений 25.06.2016 року між ним та ОСОБА_2 , а також визнати за ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право приватної власності на нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель в цілому, який складається з: літ. А - комплекс нежитлових будівель 2 поверхи, загальною площею 804.8 кв.м.; під літ. А підвал; літ. а - ганок; літ. а1 - ганок; літ. а2 - ганок; літ. а3 - вхід в підвал; літ. Б - склад, загальною площею 101.4 кв.м.; літ. б - ганок; літ. В - гараж, загальною площею 22.2 кв.м.; літ. Г - склад, загальною площею 83.1 кв.м.; літ. Д - вбиральня; №1 - ворота; №2 - ворота; №3 - огорожа; №-4 водогін; №5 - водогін; №І - вимощення, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням суду позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу літ. В - гаражу, загальною площею 22.2 кв.м.; літ. Г - складу, загальною площею 83.1 кв.м.; літ. Д - вбиральні, які розташовані в АДРЕСА_1 , що був укладений 25.06.2016 року між - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право приватної власності на нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель в цілому, який складається з: літ. А - комплекс нежитлових будівель 2 поверхи, загальною площею 804.8 кв.м.; під літ. А підвал; літ. а - ганок; літ. а1 - ганок; літ. а2 - ганок; літ. а3 - вхід в підвал; літ. Б - склад, загальною площею 101.4 кв.м.; літ. б - ганок; літ. В - гараж, загальною площею 22.2 кв.м.; літ. Г - склад, загальною площею 83.1 кв.м.; літ. Д - вбиральня; №1 - ворота; №2 - ворота; №3 - огорожа; №-4 водогін; №5 - водогін; №І - вимощення, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Діючи в межах своїх повноважень на підставі ст. 131-1 Конституції України, Закону України «Про прокуратору» та статті 56 ЦК України, з метою захисту економічних інтересів держави, заступник прокурора Херсонської області, в інтересах держави в особі Первомайської сільської ради Верхньорогачиського району Херсонської області, Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення суду не містить обґрунтування того, в чому саме полягає ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину, та які обставини свідчать про безповоротну втрату можливості посвідчити правочин у нотаріуса, що є умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України, а саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу, ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

В судовому засіданні представник прокуратури Херсонської області вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання укладеного договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 в порядку, встановленому частиною другою статті 220 ЦК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 ухилявся від нотаріального посвідчення укладеного правочину.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як суд визнав встановленими обставини, які мають значення для справи, які є недоведеними, а висновки, викладені в рішення суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи.

Судом встановлено, що 25.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: літ. В - гаражу, загальною площею 22.2 кв.м.; літ. Г - складу, загальною площею 83.1 кв.м.; літ. Д - вбиральні, які розташовані в АДРЕСА_1 . Розпискою про отримання коштів від 25.06.2016 року підтверджується, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 34850.00 грн., а ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_2 нерухоме майно. Позивачем, як покупцем, виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу сплачено вартість та прийнято предмет договору. Але нотаріально посвідчений договір не був, з вини відповідача.

Технічним паспортом підтверджується, що за адресою АДРЕСА_1 розташовано: літ. А - комплекс нежитлових будівель 2 поверхи, загальною площею 804.8 кв.м.; під літ. А підвал; літ. а - ганок; літ. а1 - ганок; літ. а2 - ганок; літ. а3 - вхід в підвал; літ. Б - склад, загальною площею 101.4 кв.м.; літ. б - ганок; літ. В - гараж, загальною площею 22.2 кв.м.; літ. Г - склад, загальною площею 83.1 кв.м.; літ. Д - вбиральня; №1 - ворота; №2 - ворота; №3 - огорожа; №-4 водогін; №5 - водогін; №І - вимощення.

Крім того, згідно договору купівлі - продажу від 17.10.2006 року ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі - магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що також підтверджується: витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12296234 від 26.10.2006 року та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №3032687 від 17.10.2006 року.

Сторони договору погодили посвідчити його нотаріально, крім того, сторонам було достеменно відомо, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати судового збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомого мана.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року при розгляді справи за N 6-1288цс17.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України.

Встановлюючи факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору суд першої інстанції виходив з того, що він у визначені дні та години не з`являвся до нотаріальної контори.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 визнав позов ОСОБА_1 та не заперечував проти його задоволення, що може свідчити про відсутність спору між сторонами, а відтак відсутність підстав для визнання правочину дійсним і визнання права власності за позивачем.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивач не довів, а суд першої інстанції не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

Без надання належної оцінки зазначеним фактичним обставинам, які мають важливе значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Отже колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Посилання позивача на те, що визнанням в судовому порядку правочину купівлі-продажу нерухомого майна дійсним не зачіпаються інтереси держави, а відтак відсутні підстави для їх представництва прокурором, спростовуються його ж поясненнями про те, що у зв`язку з тим, що договір не посвідчувався в нотаріальному порядку, в нього не виникло будь-яких зобов`язань по сплаті податків та інших обов`язкових платежів.

Водночас у випадку посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріуса до сплати підлягали державне мито, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, військовий збір, податок на доходи фізичних осіб встановленого законом розміру.

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою в задоволенні позову, з позивача на користь апелянта слід стягнути судові витрати - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2018 року по даній справі скасувати, постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Херсонської області 2114,4 грн судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Повний текст постанови складений 09 жовтня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик