Справа № 466/3840/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1567/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року в складі судді Єзерського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Військової частини НОМЕР_1 про оскарження дій (бездіяльності) щодо здачі службового житла і видачі довідки про перебування на квартирному обліку,-

встановила:
У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів КЕВ м. Львова, Військової частини НОМЕР_1 про оскарження дій (бездіяльності) щодо здачі службового житла і видачі довідки про перебування на квартирному обліку.
Вимоги обґрунтовував тим, що проходить службу у Збройних Силах України із серпня 1988 року по теперішній час, що підтверджується довідкою про проходження військової служби від 06.11.2017 р. № 501/817 та витягом з послужного списку від 28.03.2016р. № 52, виданих в/ч НОМЕР_2 . За час проходження військової служби постійним житлом не забезпечувався і нерухомого майна на території України не має.
Згідно довідки від 27.08.2004 р. № 65 на обліку осіб, що потребують одержання жилого приміщення позивач перебував з 11.08.1992 р. у в/ч НОМЕР_3 м. Кам`янка-Бузька Львівської області.
На підставі наказу начальника Західного територіального управління військової служби правопорядку від 26.04.2007 р. № 121, виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області позивачу видано ордер № 17 від 27.06.2007р. та отримав від Міністерства оборони України службове приміщення трихкімнатну квартиру на сім`ю з чотирьох осіб, житловою площею 42,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .
У травні 2009 р. позивач був переведений до нового місця служби у м. Рівне, де проходить військову службу по сьогоднішній день. На новому місці служби житла не мав, на квартирному обліку для отримання житла в Рівненському гарнізоні не перебував, при цьому проживав в одному із приміщень на території військової частини за адресою: АДРЕСА_2 при в/ч НОМЕР_4 . Сім`я позивача відмовилась переїхати і проживати у м. Рівне, тому й надалі проживала у службовій квартирі у АДРЕСА_1 .
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23.06.2011р. розірваний шлюб між позивачем та його дружиною ОСОБА_3 .
З 02.10.2015р. позивач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . При переведенні у м. Рівне, 03.03.2016р. зареєстрований при в/ч НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З моменту розірвання шлюбу колишня дружина позивача й надалі проживала у службовому приміщенні, будь-яких дій щодо примусового виселення із даного житла не проводилось.
26.11.2013 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_5 , виданим 26.11.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1825.
З травня 2009 року позивач не проживає у службовій квартирі у АДРЕСА_1 , а з 16.09.2011 року знятий з квартирного обліку у Львівському гарнізоні, з 02.10.2015 року знятий з реєстрації за вказаною адресою.
Рішенням від 23 червня 2016 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , де проходить на даний час позивач службу, у постановці на квартирний облік в загальну чергу, а також в списки на першочергове отримання жилих приміщень, як учасника бойових дій, відмовлено у зв`язку з неповним представленням документів - не надання довідки про незабезпечення житлом в період проходження служби з 06.04.2015 по 09.02.2016 років.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до п. 3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, зі змінами і доповненнями, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 р. за № 24/20337 (далі - Інструкція), надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей здійснюється після здавання ними жилої площі, отриманої від МО України, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання), крім тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Тобто, при вибутті до нового місця служби позивач зобов`язаний здати службове житло, а колишні члени сім`ї, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.
Виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення.
Позивач оскаржує дії (бездіяльність) відповідачів з приводу їхньої відмови у наданні довідок (додаток 3, 4 Інструкції) про перебування на квартирному обліку за попереднім (останнім) місцем проходження служби і зняття з обліку та здачу службового жилого приміщення квартирним органам Міністерства оборони України, оскільки позбавлений можливості здати службове жиле приміщення, так як у ньому проживають колишні члени його сім`ї, які у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу повинні були виселетись. За таких обставин, відповідачі своєю дією (бездіяльністю) перешкоджають позивачу реалізувати право на отримання житла за теперішнім місцем проходження військової служби і тому він змушений звернутися в суд за захистом свої прав та інтересів.
Просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та КЕВ м. Львова видати йому довідку про перебування на квартирному обліку за попереднім (останнім) місцем проходження служби та зняття з обліку з 11.08.1992 по 22.09.2015 рр., зобов`язати КЕВ м. Львова видати йому довідку про здачу жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Військової частини НОМЕР_1 про оскарження дій (бездіяльності) щодо здачі службового житла і видачі довідки про перебування на квартирному обліку відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , з висновками суду не погоджується, оскільки такі не ґрунтуються на вимозі закону та матеріалах справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що з травня 2009 року не проживає у службовій квартирі в АДРЕСА_1 , а з 16.09.2011 року знятий з квартирного обліку у Львівському гарнізоні.
Звертає увагу, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не виконав вимоги Інструкції щодо надання документів, які зумовляють надання довідки про здачу житла, тому позовні вимоги не можуть бути задоволені, при цьому суд не врахував, що на момент отримання спірного службового житла, ордер на вселення в квартиру позивачу видавався на склад сім`ї (дружина, дочка, син), тому розірвавши шлюб з дружиною, нагадував про необхідність здачі службового житла, однак такі нагадування залишились безрезультатні, при цьому суд не взяв до уваги те, що відповідачі не здійснювали жодних дій щодо виселення колишніх членів сім`ї позивача з липня 2009 року.

Покликається на Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, за якою виселенню із службового приміщення без надання іншого жилого приміщення підлягають колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ району, на обліку в яких перебуває жиле приміщення.
Стверджує, що своєю бездіяльністю відповідачі перешкоджають позивачу реалізувати своє право на отримання житла за теперішнім місцем проходження військової служби.
Звертає увагу на неможливість самостійно здати службову квартиру.
Просить скасувати Шевченківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивач не довів обставин щодо порушення відповідачами прав, за захистом яких він звертається до суду, при цьому суд врахував, що спірне приміщення не звільнено, у ньому проживають колишня дружина, донька та син позивача, щодо цього приміщення неможливо скласти дефектний акт, оскільки такий складається лише тоді, коли особи вибувають з жилого приміщення, відтак суд прийшов висновку, що позивач не виконав вимоги п. 5.9. Інструкції щодо надання документів, які зумовлюють надання довідки про здачу житла, а тому його вимоги не можуть бути задоволені шляхом зобов`язання відповідачів її надати.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходить службу у Збройних Силах України із серпня 1988 року по теперішній час, що підтверджується довідкою про проходження військової служби від 06.11.2017 року № 501/817 (а. с. 3) та витягом з послужного списку від 28.03.2016 року № 52 виданих в/ч НОМЕР_2 (а. с. 4-5).

За час проходження військової служби постійним житлом не забезпечувався і нерухомого майна на території України не має.

Згідно довідки від 27.08.2004 року № 65 позивач перебував на обліку осіб, що потребують одержання жилого приміщення з 11.08.1992 р. у в/ч НОМЕР_3 м. Кам`янка-Бузька Львівської області (а. с. 6).

На підставі наказу начальника Західного територіального управління військової служби правопорядку від 26.04.2007 р. № 121 позивач ОСОБА_1 отримав від Міністерства оборони України службове жиле приміщення трикімнатну квартиру на сім`ю з чотирьох осіб, житловою площею 42,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

27.06.2007 р. виконавчий комітетом Городоцької міської ради Львівської області видав позивачу ордер № 17 на зайняття вказаної вище квартири (а. с. 8).

У травні 2009 р. позивач переведений до нового місця служби у м. Рівне, де проходить військову службу по сьогоднішній день, що підтверджується витягом з послужного списку.

Сім`я позивача відмовилась переїхати і проживати у м. Рівне, тому й надалі проживала у службовій квартирі у АДРЕСА_1 .

На новому місці служби позивач житла не отримував, на квартирному обліку для отримання житла в Рівненському гарнізоні не перебував, при цьому проживав в одному із приміщень на території військової частини за адресою: АДРЕСА_2 при в/ч НОМЕР_4 .

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначений Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (далі-Порядок в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

На підставі п. 7 Порядку військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні.

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках (п.14 Порядку).

Згідно із п.15 Порядку службове житлове приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку, без урахування пільг, передбачених для забезпечення громадян житлом.

За положеннями п.19 Порядку у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

Аналогічні за змістом положення містилися в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженій наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, яка втратила чинність, однак була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, згідно із п. 2.3. Інструкції, за ведення обліку у військовій частині відповідають голова житлової комісії військової частини, у гарнізоні (або в гарнізонах) - начальник КЕВ (КЕЧ) району, який за територіальним принципом відповідає за військові частини.

Відповідно до п. 2.18. вказаної Інструкції, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23.06.2011р. шлюб між позивачем та його дружиною ОСОБА_3 - розірваний (а. с. 9).

З моменту розірвання шлюбу колишня дружина позивача й надалі проживала у службовому приміщенні, будь-яких дій щодо примусового виселення із даного житла не проводилось.

26.11.2013 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_5 , виданим 26.11.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1825 (а.с. 14).

З травня 2009 року позивач не проживає у службовій квартирі у АДРЕСА_1 , а з 16.09.2011 року знятий з квартирного обліку у Львівському гарнізоні.

З 02.10.2015р. позивач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . При переведенні у м. Рівне, 03.03.2016р. зареєстрований при в/ч НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 № 513 від 09.11.2017 року на утриманні позивача ОСОБА_1 знаходиться сім`я в складі: дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , дочка дружини ОСОБА_5 , мати ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 (а.с. 15).

Рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 23 червня 2016 року, відмовлено старшому офіцеру відділу цивільно-військового співробітництва управління військової частини НОМЕР_2 полковнику ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік в загальну чергу, а також в списки на першочергове отримання жилих приміщень, як учаснику бойових дій, у зв`язку з неповним представленням документів, а саме довідки про незабезпечення житлом в період проходження служби з 06.04.2015 по 09.02.2016рр. (а.с. 16).

Фактично рішення мотивоване тим, що надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей здійснюється після здавання ними жилої площі, отриманої від МО України, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання), крім тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (в редакції наказу МОУ № 542 від 08.10.2015 року), надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей здійснюється після здавання ними жилої площі, отриманої від МО України, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання), крім тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Тобто, при вибутті до нового місця служби позивач зобов`язаний здати службове житло.

Пунктом 3.15 цієї Інструкції встановлювався порядок здачі жилого приміщення і видачі довідки про здачу житла. КЕВ (КЕЧ) району зобов`язаний прийняти жиле приміщення за актом приймання-передавання, до якого додаються дефектний акт та довідка про оплату квартирної плати та комунальних послуг за останні три місяці. Після цього військовослужбовцю видається довідка про здачу жилого приміщення, у КЕВ (КЕЧ) району робляться відповідні записи в обох примірниках Карток обліку.

При цьому, згідно із п. 3.16 Інструкції колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у службовому приміщенні після розірвання шлюбу, підлягають виселенню із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу.

Згідно із п. 3.18 Інструкції виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення.

Наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 30.01.2006 р. № 13, затверджений порядок використання бланків суворої звітності для довідок про здачу житлового приміщення за останнім місцем проживання військовослужбовця, відповідно до п. 2.2 розділу 2 якого видача довідки здійснюється на підставі документів, що свідчать про фактичну здачу (передачу) військовослужбовцем житлового приміщення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що законом встановлено, що підставами для видачі довідки про здачу житла є фактична здача житлового приміщення та оплата комунальних послуг, однак підтверджень зазначених обставин позивач не надав.

Зокрема, дефектний акт та довідки про сплату комунальних послуг позивач не отримував, тобто передумови для отримання довідки не виконані.

Про зазначене позивачу також чітко роз`яснено у листі-відповіді командиром військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2017 року № 2/6097 на рапорт позивача стосовно прийняття військовою частиною НОМЕР_1 службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , та рекомендовано з питань здачі закріпленого службового жилого приміщення звернутися до КЕВ м. Львова (а.с. 17).

Листом від 06.11.2017 року № 5845 КЕВ м. Львова роз`яснив позивачу порядок здачі службової квартири та запропоновано при готовності передання квартири повідомити КЕВ м. Львова (а.с. 18).

Враховуючи наведене та те, що спірне приміщення не звільнено, у ньому надалі проживають колишня дружина, донька та син позивача, щодо цього приміщення неможливо скласти дефектний акт, оскільки такий складається лише тоді, коли особи вибувають з жилого приміщення, суд першої інстанції дійшов обсгрунтованого висновку, що позивач не виконав вимоги п. 5.9. Інструкції щодо надання документів, які є підставою надання довідки про здачу житла, тому позовні вимоги не можуть бути задоволені шляхом зобов`язання відповідачів вчинити відповідні дії.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з тим, що з часу розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій щодо врегулювання питання звільнення квартири колишньою дружиною, протилежні докази з цього приводу позивач суду надати не зміг.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк