РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/2049/19

провадження у справі № 2/0285/834/19

15 жовтня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………………..Літвин О.О.

секретаря………………………………...Дуянової Г.Г.

з участю сторін:

позивача………………………………… ОСОБА_1

представника позивача….……………… ОСОБА_2

відповідача……………………………… ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про захист честі та гідності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що під час розгляду іншої цивільної справи, в якій він брав участь як відповідач, при відтворенні відеозапису ОСОБА_3 , як представник позивача ОСОБА_4 , неодноразово обізвав його та дружину «ворюгами». Безпідставне звинувачення його у вчиненні тяжкого злочину крадіжці, яке є неправдивим, на його переконання, принижує його честь та гідність.

Вважає, що відповідач таким чином ставив за мету принизити його та помститись за програні у суді справи. Також зазначив, що розповсюдженням неправдивої інформації йому завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати висловлювання ОСОБА_3 , які пролунали під час судового засідання по цивільній справі № 285/2182/18 на його адресу та його дружини, а саме: «ворюги», як таке, що принижує його честь і гідність, та стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили їх задовольнити.

Позивач уточнив, що слово «ворюги» відповідачем було озвучено в ході проведення відеозйомки на території його домоволодіння у квітні 2016 року. В подальшому це відео було предметом дослідження як правоохоронних органів, так і суду по цивільній справі № 285/2182/18. В судовому ж засіданні відповідач його не ображав, але поширив недостовірну інформацію, що містилась на зазначеному відео.

Відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що слово «ворюги» вжив під час того, як знімав пошкодження Дмитренком у квітні 2016 ОСОБА_5 огорожі домоволодіння ОСОБА_6 , оцінюючи таким чином його неправомірні дії. В судовому засіданні це відео було відтворено, жодних образ на адресу позивача тоді не висловлював.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області на розгляді перебувала цивільна справа № 285/2182/18 за позовом ОСОБА_7 - ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, заборону руйнування металевого профілю і паркану та зобов`язання вчинити певні дії. Інтереси ОСОБА_6 в судовому засіданні представляв ОСОБА_3 , відповідач у даній справі, який також є його зятем і разом з дружиною проживає на території домоволодіння ОСОБА_6

Між сторонами, які є сусідами, давно існують неприязні, навіть ворожі стосунки з приводу користування суміжних земельних ділянокпо АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Зазначене неодноразово було предметом розгляду цивільних справ у суді.

Вказаний факт сторони не оспорюють і визнають.

На підтвердження своїх позовним вимог позивачем було надано суду диск з відеозаписом, який був предметом дослідження цивільної справи № 285/2182/18. Під час огляду відео, зробленого ОСОБА_3 , останній коментує дії ОСОБА_1 та його дружини з приводу самовільного руйнування металевих стовпчиків та сітки і пошкодження паркану з металопрофілю, належних ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_3 висловлюється на їх адресу словом «ворюги».

ОСОБА_3 пояснив у суді, що даний відеозапис він надавав до поліції як доказ з метою притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за незаконне, на його думку, викрадення чужого майна. Цей же диск оглядався і був відтворений під час розгляду цивільної справи № 285/2182/18.

Відповідно до статті 34 Конституції України, статті 302 ЦК України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Разом з тим, кожному гарантується судовий захист права спростування недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України).

У статтях 201, 297 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, на які кожен має право і які є недоторканими. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист її гідності та честі, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , як представником позивача ОСОБА_6 , було надано до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області в рамках розгляду цивільної справи № 285/2182/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, заборону руйнування металевого профілю і паркану та зобов`язання вчинити певні дії, відеозапис по справі на підтвердження дій ОСОБА_1 , направлених на пошкодження майна ОСОБА_10 ним, як представником сторони, висловлено оцінку доказам у цивільній справі щодо предмету судового спору, а тому така інформація була лише способом захисту прав та інтересів, як їх розуміла ця особа, і була викладена не з метою приниження честі і гідності позивача, а стосувалася майнового спору у справі № 285/2182/18. Даний відеозапис був доказом у справі та оцінювався судом при ухваленні судового рішення.

Висловлювання відповідача на відео не адресовано конкретній особі, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, не може бути перевірена на предмет її відповідності, тому на підставі частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» зазначене висловлювання є оціночним судженням.

Суд зауважує, що в якому б непривабливому світлі у висловлюваннях відповідача був представлений позивач, слова «ворюги» не можна розглядати, як окремо взятий вислів, а треба сприймати з розумінням змісту та семантики всього загального тексту, а тому пояснення в частині, що торкаються особи позивача слід розцінювати як критику його дій, тобто спірний вислів є оціночними судженнями, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду, що свідчить про відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача.

Позивач не надав доказів про приниження своєї честі та гідності і не довів, що оспорювана інформація якимось чином перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Принагідно зазначити, що відео, де ОСОБА_3 вживає слово «ворюги», було зроблено ним ще у квітні 2016 року в присутності самого ж ОСОБА_1 , і останній цього не заперечує, проте до суду з позовом він звернувся лише у червні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Однак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання висловлювання ОСОБА_3 «ворюги», як таке, що принижує честь і гідність ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають за безпідставністю. Підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди також відсутні, оскільки вони є похідними від первісних вимог.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 18 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя О.О.Літвин