КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 16 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2706/0908/71-579, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 123 000 доларів США на строк до 16 вересня 2038 року, зі сплатою 12 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань 16 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») укладено договір факторингу, згідно з яким банк відступив свої права вимоги заборгованості.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу, за яким були відступлені права кредитора за кредитними договорами, на підставі чого позивач набув права кредитора за договором від 16 вересня 2008 року № 2706/0908/71-579.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 01 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 6 350 541 грн.89 коп., яка складається: із заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 569 274 грн.37 коп.; відсотків - 98 005,29 доларів США, пеня - 169 990,95 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 357 0697 грн.13 коп.. Ураховуючи викладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути достроково з позичальника та поручителя солідарно заборгованість у сумі 6 350 541 грн 89 коп..

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року у складі судді Ладиченка С. В. позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 6 350 541 грн. 89 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відзиву на апеляційну скаргу не надало.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Луспеника Д.Д., Воробйової І.А., Гулька Б.І., Лідовця Р.А., Черняк Ю.В. від 24 липня 2019 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і задовольняючи даний позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у зв`язку з порушенням боржником умов кредитного договору виникла заборгованість, яка доведена позивачем та не спростована відповідачем, та підлягає стягненню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції, погоджується з доводами суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

У відповідності до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2706/0908/71-579, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 123 000 доларів США на строк до 16 вересня 2038 року, зі сплатою 12 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (т. 1 а.с. 6-12).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки (т.1 а.с. 13).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу, згідно з яким банк відступив свої права вимоги заборгованості (т.1 а.с. 20-32).

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу, за яким були відступлені права кредитора за кредитними договорами, на підставі чого позивач набув права кредитора за договором від 16 вересня 2008 року (т.1 а.с. 34-42).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, 16.09.2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 2706/0908/71-579-Р1 (т.1 а.с. 13).

Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 як поручитель поручається за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за договором, як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 01 липня 2015 року утворилася заборгованість, яка складається: із заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 569 274 грн. 37 коп.; відсотків - 9 8005,29 доларів США, пені - 169 990,95 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 357 0697 грн.13 коп..

Встановлено що представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , не заперечував факт укладення кредитного договору від 16 вересня 2008 року № 2706/0908/71-579 та отримання коштів позичальником ОСОБА_1 ..

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року в частині стягнення суми заборгованості та судових витрат з ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 липня 2016 року в касаційному порядку не оскаржувалось.

У відповідності до ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця),з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, розмір неустойки становить: пеня - 1722644,94 грн..

Позивачем в апеляційну інстанцію не надано оригінали договорів факторингу, акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості боржників, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, статут ТОВ «Кредитні ініціативи». Разом з цим відповідачем не надано доказів суду апеляційної інстанції про те, що зазначені документи були визнані в судовому порядку недійсними або нікчемними.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачами не надано доказів про виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за договором кредиту.

Доводи апеляційної скарги відповідача зокрема щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів того що він набув право вимоги за кредитним договором, не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин три річного строку позовної давності з урахуванням того, що в матеріалах справи наявна вимога від 10 жовтня 2011 року АТ «Сведбанк» отримана поручителем ОСОБА_2 про дострокове повернення коштів та у зв`язку з цим відмовою у задоволенні позовних вимог, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не надано суду доказів про отримання від позивача вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Наявна у матеріалах справи вимога від 10 жовтня 2011 року АТ «Сведбанк» (а.с.108) надана суду поручителем ОСОБА_2 , наявність прізвища у зазначеній вимозі ОСОБА_1 не свідчить про отримання ним вимоги та початку перебігу строку позовної давності відносно нього.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачем ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 509, 625, 1054, ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» жовтня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль О.І. Сліпченко