Справа № 462/1167/19 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1453/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 27 лютого 2019 року у справі за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и л а :

21 лютого 2019 року Львівське міське комунальне підприємство (далі - ЛМКП) «Львівводоканал» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 6025 грн. 60 коп. та судового збору в розмірі 192 грн. 10 коп.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 27 лютого 2019 року у видачі судового наказу ЛМКП «Львівводоканал» відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив заявник ЛМКП «Львівводоканал», просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та видати судовий наказ про солідарне стягнення з боржників в користь ЛМКП «Львівводоканал» боргу на загальну суму 6025 грн. 60 коп.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що платіжне доручення №1537 від 18.02.2019 року про сплату судового збору було додане до заяви про видачу судового наказу відносно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому не може стосуватись будь-якої іншої заяви, крім того, у ньому вказано призначення платежу: «судовий збір за заявою ЛМКП «Львівводоканал», Залізничний районний м.Львова», та всі інші необхідні реквізити за встановленою формою платіжного документу і жодних зауважень щодо його заповнення не було.

Апелянт звертає увагу, що раніше такі платіжні документи суд приймав разом із заявами до розгляду.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, передбачене п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 цього Кодексу в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24.09.2019 року, є дата складення повного судового рішення - 02.10.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Зокрема, пунктом 1 частини третьої статті 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч.1 ст.164 ЦПК України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до пп.41 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду заяви про видачу судового наказу справляється у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік», установлено прожитковий мінімумум для працездатних осіб з 01.01.2019 року у розмірі - 1921 грн.

Таким чином, при зверненні з заявою про видачу судового наказу ЛМКП «Львівводоканал» повинен був сплатити судовий збір в розмірі 192 грн. 10 коп.

Додане до заяви про видачу судового наказу платіжне доручення №1537 від 18.02.2019 року підтверджує сплату судового збору у сумі 192 грн. 10 коп., такий судовий збір сплачений заявником безпосередньо перед поданням вказаної заяви до суду, у полі «призначення платежу» містяться відомості про те, що судовий збір сплачений за заявою ЛМКП «Львівводоканал» у Залізничний районний суд м.Львова, платіжне доручення підписане відповідальним працівником банку та скріплене печаткою банку, а тому підстав для висновку про те, що воно не відповідає вимогам закону, немає.

Крім того, як правильно зазначає апелянт, оригінал цього платіжного доручення було додано до вказаної вище заяви, а тому сплата судового збору стосується саме цієї справи.

Законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами, згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

У зв`язку із цим, суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені ЦПК України, зокрема, в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні роз`яснення містяться в п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» також передбачено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг), перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд першої інстанції наведених вище положень закону в повній мірі не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України, відтак, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 27 лютого 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Струс Л.Б.

Шандра М.М.