Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 302/399/18

провадження № 61-6131 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Лісковецький навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад»,

третя особа - відділ освіти Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року у складі судді Гайдура А. Ю. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Куштана Б. П., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лісковецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад» (далі - Лісковецький НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У травні 2018 року вона подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просила також визнати незаконним та скасувати наказ Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» від 23 серпня 2016 року № 23-К «Про призначення ОСОБА_1 » в частині щодо строковості трудового договору.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала у Лісковецькому НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» на посаді кухаря за безстроковим трудовим договором. На початку червня 2017 року директор Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» відсторонив її від роботи без повідомлення підстави відсторонення.

З червня 2017 року вона періодично зверталася до відповідача з вимогою допустити її до роботи, на що отримувала відповідь, що треба почекати.

30 березня 2018 року вона звернулася з письмовою заявою про повідомлення їй причини звільнення, на яку 30 травня 2018 року отримала відповідь, що її звільнено з роботи на підставі наказу від 30 травня 2017 року № 10-к «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме звільнено з роботи кухаря Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» з 31 травня 2017 року у зв`язку із закінченням дії строкового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Вважала, що її звільнення є незаконним, оскільки працювала на посаді кухаря за безстроковим договором. При цьому, роботодавець не видав їй у день звільнення копію наказу про звільнення, трудову книжку та не виплатив належні при звільненні кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними, а також нею пропущено строки звернення до суду, передбачених статтею 233 КЗпП України, й поновити цей строк не просить.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Міжгірського районного суду від 08 червня 2018 року - без змін. Виключено із мотивувальної частини рішення вказівку суду про відмову у позові за пропуском строку звернення до суду.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначив, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, оскільки ОСОБА_1 було призначено кухарем їдальні Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» на 2016-2017 навчальний рік, тобто за сумісництвом. Отже оскільки строк трудового договору закінчився 31 травня 2017 року, позивача було правомірно звільнено посади, яка була тимчасовою, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Також вказав, що суд помилково послався в судовому рішенні на пропуск строку для звернення до суду, оскільки питання дотримання строків звернення до суду має правове значення лише у разі обґрунтованості позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 302/399/18 та витребувано її матеріали з Міжгірського районного суду Закарпатської області.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно не з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшли помилкових висновків, які не підтверджені доказами.

Зазначила, що 23 серпня 2016 року за її усною заявою укладено безстроковий трудовий договір про виконання обов`язків за сумісництвом на посаді кухаря з оплатою праці у розмірі 0,5 ставки. Копії наказу про призначення її на посаду кухаря не отримувала та з його текстом її не ознайомлювали.

У червні 2017 року директор начального закладу відсторонив її від роботи без повідомлення строку такого відсторонення. Будь-якого строкового трудового договору з відповідачем не укладала та згоду на укладення такого договору не надавала.

Судами не розглянуто її клопотання про встановлення необхідних для правильного вирішення справи обставин.

У наказі про звільнення з посади кухаря відповідачем не вказано конкретну дату закінчення навчального року, як підставу закінчення строкового трудового договору.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працювала у Лісковецькому НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» на посаді сторожа з 30 серпня 2013 року по 15 квітня 2018 року по безстроковому трудовому договору на основному місці роботи з оплатою в розмірі однієї ставки.

Згідно наказу директора Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» від 23 серпня 2016 року № 23-к ОСОБА_1 було призначено кухарем їдальні Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» на 2016-2017 навчальний рік з доплатою їй 0,5 ставки (а. с. 25).

Наказом директора Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» від 30 травня 2017 року № 10-к «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з посади кухаря Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ»ОСОБА_1 з 31 травня 2017 року згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору (а. с. 31-33).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працiвником та власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, та дотримуватись внутрiшнього трудового розпорядку, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату й забезпечувати умови працi, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором є таким самим, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема, у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли особисто складав та підписував заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що призначивши позивачку на посаду кухаря Лісковецького НВК «ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ» з 01 вересня 2016 року на 2016-2017 навчальний рік на підставі її усної заяви, було укладено строковий трудовий договір, та після закінчення дії якого, звільняючи позивачку на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, відповідач діяв відповідно до вимог КЗпП України, а тому дійшов правильного висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами КЗпП України, правильним та обґрунтованим є висновок судів про те, що між сторонами існували строкові трудові відносини та після закінчення строку дії трудового договору сторони не досягнули домовленості про продовження трудових відносин.

Доводи касаційної скарги про те, що укладений трудовий договір між позивачем і відповідачем вважається безстроковим є необґрунтованими, оскільки з позивачем було укладено трудовий договір на визначений строк, а саме на період 2016-2017 навчальний рік, тому припинення трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України відповідає закону. При цьому, робота за сумісництвом завжди носить тимчасовий характер, а відтак правомірним та обґрунтованим є призначення на роботу такого працівника саме за строковим трудовим договором.

Доводи касаційної скарги про те, що копії наказу про призначення на посаду кухаря позивачка не отримувала та з текстом наказу не ознайомлювалася не приймаються до уваги, оскільки з часу прийняття позивачки на роботу і до дня її звільнення вона не оспорювала таких дій роботодавця. При цьому, відсутні докази про те, що позивачка зверталася до відповідача з вимогою ознайомитися з відповідним наказом про призначення її на посаду кухаря.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова