Справа № 296/4897/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти заборгованості за договором позики в розмірі 551 995 грн. 97 коп., з них сума боргу в розмірі 459 000 грн. 00 коп., сума процентів в розмірі - 76 671 грн. 86 коп., сума витрат інфляції в розмірі - 3 180 грн. 46 коп. та суму 3% річних в розмірі 13 143 грн. 65 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.12.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який сторони оформили розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу 17 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 01.06.2018 року. У визначений строк відповідач борг не повернув.

Ухвалою судді від 10.06.2019 у справі відкрито провадження з розглядом справи за правилами загального позовного провадження (а.с.15).

08.08.2019 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 30.09.2019 (а.с.22).

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с.27).

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 10.06.2019, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. В судові засідання, призначені на 08.08.2019 та 30.09.2019 відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.17-18,25-26).

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти у сумі 17 000 доларів США та зобов`язався їх повернути до 01.06.2018, що підтверджується розпискою, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с.18).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором позики не погашає.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою у розмірі 76 671,86 грн. то вони також підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, ст. 536 ЦК України сама по собі не встановлює розміру процентів за користування грошовими коштами, віддаючи це на вирішення на рівні договору або закону. Тобто сторони зобов`язання можуть укласти договір, в якому визначити розмір процентів. У разі не укладення такого договору або недосягнення з цього приводу згоди розмір процентів за користування грошовими коштами може визначатися за правилами ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 по справі № 6-36цс14, у якій зазначено, що ч. 1 ст. 1048 ЦК України установлено презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Оскільки між позивачем та відповідачем не укладався договір щодо розміру і порядку нарахування та одержання позикодавцем процентів від суми позики, тому їх розмір і порядок нарахування позивачем необхідно визначати відповідно до ст. 1048 ЦК України, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, сума процентів від суми позики у розмірі 459 000,00 грн. за період з 01.06.2018 року по 13.05.2019 року, згідно наданого позивачем розрахунку, становить 76 671,86 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо розрахунку трьох відсотків річних судом встановлено наступне.

Згідно розрахунку наданого позивачем та перевіреного судом вбачається, що розмір трьох процентів річних від суми боргу за період з 01.06.2018 по 13.05.2019 становить 13 143,65 грн., а тому стягує вказану суму з відповідача, задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунками, наведеними у позовній заяві, інфляційні втрати за період з 01.06.2018 по 13.05.2019 становлять 3 180,46 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами у розмірі 76 671,86 грн., суму витрат інфляції в розмірі - 3 180,46 грн. та 3 % річних у розмірі 13 143,65 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 5 519,95 грн.

Керуючись ст.12, 13, 76-81,141, 263-265, 274, 354, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти заборгованості за договором позики від 01 грудня 2017 у розмірі заборгованості в сумі - 459 000 (чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп., суму процентів в розмірі - 76 671 (сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят одну) грн. 86 коп., суму витрат інфляції в розмірі - 3 180 (три тисячі сто вісімдесят) грн. 46 коп. та суму 3% річних в розмірі 13 143 (тринадцять тисяч сто сорок три) грн. 65 коп., а всього в розмірі 551 143 (п`ятсот п`ятдесят одну тисячу сто сорок три) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 5 519 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 95 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

ОСОБА_2 ,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст рішення складено 15.10.2019 року.

Cуддя О. С. Рожкова