КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/3210/17 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Луценко О.М.

Номер апеляційного провадження : 22-ц/824/11525/2019 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

25 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Левенеця Б.Б.

При секретарях Майданець К. В., Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Агентства нерухомості «Снага», ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів шляхом розірвання договору та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Агентства нерухомості «Снага», ОСОБА_2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів шляхом розірвання договору та відшкодування шкоди.

Просив суд розірвати договір про надання послуг від 12 січня 2019 року.

Стягнути з Агентства нерухомості «Снага», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 54 360,00 грн. - вартість оплачених послуг та 25 000,00 грн. моральної шкоди, 1 144 821,60 грн. - пеня за прострочення виконання умов договору.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг від 12.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , директором АН «Снага», за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги з введення в експлуатацію самовільного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 1.2 даного договору передбачено, що за цим договором виконавець надає замовнику такі послуги: введення в експлуатацію будинку та реєстрації права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4.1 Договору визначено, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 15000,00 грн., що на момент передачі становило майже 2000,00 доларів США від ОСОБА_1 Ця сума становить повну вартість надання послуг. ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок до 31.03.2015 року надати послуги в повному обсязі. Також, договором передбачено, що договір може бути розірвано за взаємною згодою сторін.

Станом на 01.04.2015 року жодним із відповідачів по справі не було виконано умови договору. Внаслідок порушення прав позивача протиправною поведінкою відповідачів, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалому невиконанні ними претензій позивача по виконанню договору та відшкодування його вартості, що призвело до необхідності відстоювати свою правоту в суді, звертатися в правоохоронні органи, а відповідно і до душевних страждань через неможливість належним чином ввести в експлуатацію самовільне будівництво (яке не використовується позивачем і не експлуатується за призначенням, оскільки позивач не може цього робити до задоволення претензій як споживача).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 19 липня 2019 року подав апеляційну скаргу в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість оскільки винесене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалення незаконного по суті рішення, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року та ухвалити нове про задоволення вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт послався на те, що судом не забезпечено повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи, щодо не встановлення і не доведення відповідачами вини позивача, не враховано пояснень, тверджень та доказів ОСОБА_1 , якими підтверджується факт ненадання послуг згідно договору від 12 січня 2014 року, протиправна поведінка відповідачів, щодо примусу ОСОБА_1 продовжувати виконання договору на вигідних їм умовах і з подальшим отриманням коштів з позивача.

До Київського апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , доводи апеляційної скарги Кагарлицького відповідачі вважають безпідставними та просять залишити рішення від 28 травня 2019 року без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.01.2014 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг, відповідно до якого за завданням ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 зобов`язався надати послуги з введення в експлуатацію самовільного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів того, що відповідачами ОСОБА_2 та Агентством нерухомості «Снага» було порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Суд першої інстанції встановив, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 нібито в особі директора Агентства Нерухомості "Снага" було укладено договір про надання послуг від 12 січня 2014 р.

За завданням позивача ОСОБА_2 надає послуги з ведення в експлуатацію самовільного будівництва з адресою: АДРЕСА_1 та реєстрацію права власності на вказаний будинок.

Згідно з п. 4.1 зазначеного договору ОСОБА_2 , отримав у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн., що на момент передачі становило майже 2000 доларів США. Зазначена сума становить повну вартість надання послуг.

Згідно п. 4.2 Договору ОСОБА_2 зобов`язався до 31.03.2015 надати позивачу послуги у повному обсязі.

У разі невиконання своїх обов`язків до 31 березня 2015 р. ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 2000 доларів США та штраф у розмірі 1000 доларів США.

Згідно з довіреністю від 07.08.2013 яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх державних органах, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, а також перед третіми особами, в тому числі органах нотаріату, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, відповідному бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, тощо та в будь-яких компетентних органах з питань введення в експлуатацію будинку ( в тому числі за спрощеною процедурою) та реєстрації права власності на будинок, що збудований на належній йому земельній ділянці, зокрема отримання відповідного документу, що посвідчує право власності на вказаний будинок, а також з питань реєстрації на його ім`я права власності на вказаний будинок, замовлення та отримання технічного паспорту, технічної документації на вказаний будинок та в будь-яких органах та організаціях, з усіх питань, що стосуватимуться його як власника будинку.

Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам строком на 1 (один) рік і є дійсною до 07.08.2014, якщо не буде припинена раніше відповідно до вимог цивільного законодавства (а.с. 73).

Згідно листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 10.03.2015 замовлення ОСОБА_1 було оформлено, виконано та видано (а.с. 81).

Колегія суддів встановила, що свої обов`язки за договором ОСОБА_2 не виконав.

Не надав послуги позивачу по введення в експлуатацію самовільного будівництва з адресою: АДРЕСА_1 та не здійснив реєстрацію права власності.

Посилання ОСОБА_2 на те, що у нього закінчилась довіреність на представництво інтересів позивача, а тому він не зміг виконати умови договору, не заслуговують на увагу, оскільки доказів зазначеним обставинами ОСОБА_2 не надав.

Також відповідач ОСОБА_2 не надав доказів того, що повідомляв позивача про закінчення довіреності і необхідності видати нову.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Враховуючи те, що умови договору відповідачем ОСОБА_2 не були виконані, колегія суддів вважає, що вимоги щодо розірвання договору підлягають задоволенню.

Оскільки умовами договору п.п. 5.2 було встановлено, що у разі невиконання своїх обов`язків до 31 березня 2015 р. ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 2000 доларів США та штраф у розмірі 1000 доларів США, то зазначені суми підлягають стягненню з ОСОБА_2 за курсом долара США на день стягнення.

В судовому засіданні встановлено, та підтверджено відповідачами, що юридичної особи Агентства нерухомості "Снага" не існує, а відповідач ОСОБА_3 не був стороною в договорі про надання послуг.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову до зазначених відповідачів належіть відмовити.

Також колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_2 уклав договір з позивачем як фізична особа. Позивач звертаючись з вимогами про стягнення пені керувався Законом України "Про захист прав споживачів" вважаючи себе споживачем.

Згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Колегія суддів встановила, що відповідач виконавець ОСОБА_2 не є фізичною особою підприємцем та не є суб`єктом господарювання, який виконує роботи або надає послуги. ОСОБА_2 укладав договір як фізична особа, а тому дія Закону України "Про захист прав споживачів, стосовно стягнення пені на нього не розповсюджується.

Також колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, та відповідальність за невиконання умов договору регулюється договором.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання послуг.

Відповідач ОСОБА_2 несе відповідальність згідно із законодавством та договором.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року скасувати , та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Розірвати договір про надання послуг від 12.01.2014 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання) 43 360 (сорок три тисячі триста шістдесят) гривень суму основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання) штраф у розмірі 24 180 (двадцять чотири тисячі сто вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030200; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA5026001; код класифікації доходів бюджету 22030200) судовий збір у розмірі 675, 40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.М.Ратнікова

Б.Б. Левенець