Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 461/6956/17

провадження № 61-11196св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «КристалБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2017 року у складі судді Стрельбицького В. В.

та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року

у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Бойко С. М., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» (далі - ПАТ «КристалБанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт») про визнання недійсними договорів факторингу та відступлення прав за іпотечними договорами.

Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено генеральний кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 395 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних зі строком погашення до 28 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

29 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого є нежитлові будівлі та споруди, а також земельні ділянки площею 0,4215 га та 2,4060 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристал Банк» укладений договірфакторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалося відступити ПАТ «Кристал Банк» права вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром відступлення прав, у тому числі за кредитним договором від 29 серпня 2007 року.

Також, 25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КристалБанк» укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 :

а саме: будівлі та споруди; земельна ділянка площею 1,1060 га; земельна ділянка площею 1,3000 га; земельна ділянка площею 0,4215, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25 травня 2017 року між ПАТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого

ПАТ «КристалБанк» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 29 серпня 2007 року.

Також, 25 травня 2017 року між ПАТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1

Посилаючись на те, що спочатку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а згодом ПАТ «КристалБанк» не повідомило позивача про відступлення права вимоги за іпотечним договором, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), укладений

24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КристалБанк»; визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором, укладений 25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КристалБанк»; визнати недійсним договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), укладений 25 травня 2017 року між ПАТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт»; визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором, укладений

25 травня 2017 року між ПАТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт»

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що подана позовна заява відповідає вимогам статей 119-120 ЦПК України, підлягає розгляду в судах загальної юрисдикції та підсудна Галицькому районному суду міста Львова.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» оскаржило її в апеляційному порядку з підстав порушень правил підсудності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2017 року скасовано та постановлено нову постанову, якою справу направлено для розгляду за встановленою підсудністю до Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги, який позивач просить визнати недійсним, предметом іпотеки є нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак справа підсудна Стрийському міськрайонному суду Львівської області на підставі частини першої статті 30 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про направлення справи на новий розгляд за встановленою підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом даного позову є законність договорів, за якими переходить право вимоги з похідними зобов`язаннями до ПАТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», а не спір щодо нерухомого майна. Тому при відкритті провадження у справі суд першої інстанції, враховуючи предмет спору, мав застосувати положення статті 27 ЦПК України. Застосування норм виключної підсудності щодо прав на нерухоме майно до спору у цій справі відносно законності договорів відступлення прав вимоги є таким, що порушує норми процесуального права. Дана справа за загальними правилами підсудності підсудна Шевченківському районному суду міста Києва за місцезнаходженням відповідачів.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,

та ОСОБА_1 укладено генеральний кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 395 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних зі строком погашення до 28 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

29 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого є нежитлові будівлі та споруди, а також земельні ділянки площею 0,4215 га та 2,4060 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристал Банк» укладений договірфакторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалося відступити ПАТ «Кристал Банк» права вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром відступлення прав, у тому числі за кредитним договором від 29 серпня 2007 року.

Також, 25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КристалБанк» укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 :

а саме: будівлі та споруди; земельна ділянка площею 1,1060 га; земельна ділянка площею 1,3000 га; земельна ділянка площею 0,4215, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25 травня 2017 року між ПАТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого

ПАТ «КристалБанк» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 29 серпня 2007 року.

Також, 25 травня 2017 року між ПАТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» оскаржило її в апеляційному порядку з підстав порушень правил підсудності.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2017 року скасовано та постановлено нову постанову, якою справу направлено для розгляду за встановленою підсудністю до Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частинами п`ятнадцятою, шістнадцятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Отже, спори, що пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

Скасовуючи увалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до статті 380 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що спір пов`язаний з правом позивача на нерухоме майно, позов у цій справі про визнання недійсними договорів має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Доводи касаційної скарги про те, що застосування норм виключної підсудності щодо прав на нерухоме майно до спору у цій справі відносно законності договорів відступлення прав вимоги є таким, що порушує норми процесуального права, колегія суддів відхиляє, оскільки спір пов`язаний з правом позивача, зокрема, на нерухоме майно, тому правила загальної підсудності в даному випадку не застосовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Постанова апеляційного суду є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк