Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 401/455/17

провадження № 61-33966св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 липня 2017 року в складі судді Гонтаренко Т.М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2017 року у складі суддів: Черненко В.В, Кіселика С.А., Письменного О.А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління каналу "Дніпро-Інгулець" (далі-УК "Дніпро-Інгулець"), в якому просив суд визнати незаконним наказ начальника Управління № 6-к від 24 січня 2017 року про його звільнення з роботи, скасувати цей наказ, поновити його на роботі.

Позов мотивовано тим, що з 23 жовтня 2001 року по 25 березня 2016 року працював на посаді начальника насосної станції №2 Управління каналу «Дніпро-Інгулець».

Наказом №19-к від 25 березня 2016 року, виданий начальником управління каналу «Дніпро-Інгулець» позивач був переведений в цьому Управлінні каналу на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду.

Наказом від 24 січня 2017 року № 6-к позивач був звільнений з роботи відповідно до ч.1 п.5 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у в`язку із відсутністю на роботі більш як чотири місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності, копію якого отримав 03 лютого 2017 року по пошті.

Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки звільнення відбулося під час його лікування.

Крім того зазначав, що причиною його звільнення є особисті неприязні відносини керівництва Управління каналу до нього.

Під впливом психологічного тиску з боку керівництва він отримав серцевий напад і з 29 березня 2016 року по цей час знаходиться на лікуванні в Світловодській центральній районній лікарні з діагнозом інфаркт міокарда з негативними наслідками для його здоров`я.

Просив суд ухвалити та допустити до негайного виконання рішення про визнання наказу начальника Управління каналу «Дніпро-Інгулець» №6 від 24 січня 2017 року про його звільнення з роботи незаконним і про його скасування та поновити його на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 липня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2017 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив з того, що доводи позивача про порушення його трудових прав при прийнятті оскаржуваного наказу не знайшли підтвердження, роботодавцем не було порушено порядок звільнення позивача у зв`язку з нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності по п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України. При звільнені позивача було враховано, що він перебував на лікарняному понад чотири місяці, та отримано попередню згоду профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на роботі протягом тривалого періоду часу, на підприємстві виникла нехватка кадрів, що загрожувало зриву пуску води та відповідно не виконання встановлених регламентівта прийняття на його місце іншої людини, що і стало причиною його звільнення. За таких обставин були законні підстави для звільнення позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області цивільну справу № 401/455/17.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції та апеляційний суд ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме вказує, що був звільнений з роботи в період перебування на лікарняному, тобто в супереч частини 3 статті 40 КЗпП України, де передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Крім того зазначає, що повідомлень про виклик його на засідання профкому, він не отримував. Під час перебування на стаціонарному лікуванні в Кіровоградському кардіологічному диспансері йому телефонували з Управління та повідомили, що відбудеться засідання профкому, але позивач пояснив, що знаходиться на лікуванні. При прийнятті рішення про звільнення роботодавцем було проігноровано думку трудового колективу.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року надійшли заперечення на касаційну скаргу від відповідача, в яких зазначає, що судами прийнято законні рішення, та дотримано норми матеріального і процесуального права. Суди правильно встановили обставини справи та дали їм обґрунтовану оцінку, тому в задоволені скарги просить відмовити. УК "Дніпро-Інгулець" звільнило по п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України слюсаря-ремонтника 4 розряду ОСОБА_1 - за наявності законних підстав та з дотриманням порядку звільнення. Крім того, на підприємстві виникла нехватка кадрів, що загрожувало зриву пуску води та відповідно не виконання встановлених регламентів, що і стало причиною його звільнення, оскільки всі роботи виконував лише один працюючий слюсар-ремонтник.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 23 жовтня 2001 року по 25 березня 2016 року працював на посаді начальника насосної станції № 2 Управління каналу «Дніпро-Інгулець».

Наказом начальника Управління каналу «Дніпро-Інгулець » №19-к від 25 березня 2016 року, ОСОБА_1 переведено на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду вищезазначеного Управління.

ОСОБА_1 по причині тимчасової непрацездатності був відсутній на роботі з 25 серпня 2016 року по 09 вересня 2016 року; з 12 вересня 2016 року по 30 вересня 2019 року; з 01 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року; 31 жовтня 2016 року по 18 листопада 2016 року; з 19 листопада 2016 року по 25 листопада 2016 року; з 28 листопада 2016 року по 07 грудня 2016 року; з 07 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року; з 03 січня 2017 року по 07 січня 2017 року, з 10 січня 2017 року по 20 січня 2017 року; з 23 січня 2017 року по 06 лютого 2017 року (тимчасова непрацездатність підтверджується листками непрацездатності (а.с. 7, 68-76, 106).

Судами встановлено, що 13 січня 2017 року голові профспілки працівників УКДІ Вербовому Ю.С. направлено лист від керівництва УКДІ, з проханням надати згоду на звільнення слюсаря-ремонтника 4 розряду ОСОБА_1 , згідно п. 5 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з його тривалою (більше 4-х місяців) тимчасовою непрацездатністю.

Засіданням профспілкового комітету Управління каналу «Дніпро-Інгулець» було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 слюсаря-ремонтника 4-го розряду, про що складено протокол №1/3 від 24 січня 2017 року. (а.с. 95-96).

Наказом № 6-к від 24 січня 2017 року позивача звільнено з роботи відповідно до ч. 1 п.5 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю на робочому місці більш як чотири місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності.

Судами встановлено, що листом Управління каналу «Дніпро-Інгулець» від 27 січня 2017 року копію зазначеного наказу про звільнення позивачу направлено рекомендованим листом, який був отриманий ним 03 лютого 2017 року (а.с. 5).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини п`ятої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (стаття 3 КЗпП України).

Позивач у своїх позовних вимога зазначав, що його було незаконно звільнено в період перебування на лікуванні в супереч частині третьої статті 40 КЗпП України.

Так, згідно частини третьої статті 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до пукну п`ятого частини першої ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом з працівником у випадку: нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Згідно частини третьої статті 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом п`ятим цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом п`ятим статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як встановлено судами, засіданням профспілкового комітету Управління каналу «Дніпро-Інгулець» було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 слюсаря-ремонтника 4-го розряду, про що складений протокол №1/3 від 24 січня 2017 року (відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції встановивши фактичні обставини справи та дослідивши всі матеріали справи, а саме, табель обліку робочого часу та листків непрацездатності ОСОБА_1 (не з`явлення на роботі більш як чотирьох місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності), згоду профспілкового комітету Управління каналу «Дніпро-Інгулець» про звільнення ОСОБА_1 , й дійшли обґрунтованого висновку щодо законності звільнення ОСОБА_1 - 27 січня 2017 року за пунктом п`ятим частини першої статті 40 КЗпП України.

Проте своїй касаційній скарзі скаржник зазначає, що його було незаконно звільнено з роботи в період його непрацездатності. Проте дані доводи спростовані судом апеляційної інстанції а саме, що частиною 1 пунктом 5 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Вимога, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності працівника, не розповсюджується при звільненні у зв`язку з нез`явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Отже, позивач був звільнений з роботи у зв`язку з нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, за пунктом п`ятим частини першої статі 40 КЗпП України, а тому в даному випадку частина третя статті 40 КЗпП України не може застосовуватись.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції, всебічно дослідили обставини справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустили, та дійшли до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2017 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров