Справа № 415/3595/18
Провадження № 22-ц/810/777/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Кострицького В.В.,

суддів: Луганської В.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Первомасквугілля»,

представник відповідача Руда Олена ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ, Луганської області.

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайсквугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю професійним захворюванням та його наслідками,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Первомасквугілля» (далі - ДП «Первомасквугілля») про стягнення з відповідача 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 14 червня 1980 року ОСОБА_1 працював підземним горноробочим у вугільній промисловості СРСР з повним робочим днем під землею ( в шахті) в зокрема після проголошення незалежності України ОСОБА_1 працював у ДП «Первомасквугілля» , а 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію на підставі наказу № 69 від 29.02.2016 року. Через шкідливі та небезпечні умови праці призвели до виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань, як хронічна двобічна сонсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху, що на думку апелянта стало підставою втрати у нього працездатності через вплив пилу, концентрація якого перевищує ГДК, стаж в шкідливих умовах у ОСОБА_1 12 років.

Під час виконання трудових обов`язків на вказаному підприємстві він постійно знаходився під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що призвело до вищезазначених захворювань.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 09 лютого 2016 року № 3/44 ОСОБА_1 вперше встановлено професійна хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху. Пізніше, згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 13 березня 2018 року № 275 ОСОБА_1 вперше встановлено професійну хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним зниженням ступеня слуху ( ІІІ ст.)

Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) №781106 від 11.04.2018 року ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, як наслідок професійних захворювань.

Причиною виникнення і розвитку у нього хронічних і професійних захворювань встановлено незабезпечення з боку роботодавця безпечних та здорових умов праці, що підтверджується висновками комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання, та актом розслідування хронічного професійного захворювання.

Посилаючись на те, що у зв`язку з наявністю захворювань професійного характеру та втратою працездатності він відчуває постійні душевні переживання та глибокі моральні страждання, просив позов задовольнити.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 2 серпня 2019 року провадження у справі було закрито.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що вже існує рішення суду з даного приводу, а саме 11 липня 2017 року суддею ОСОБА_3 .О ОСОБА_4 винесено рішення про стягнення з ДП «Первомасквугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням та їх наслідками в сумі 30 000 грн, яке вступило в законну силу, чим саме і врегульовано цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем.

Ураховуючи отримання ОСОБА_1 ,на виконання умов зазначеного рішення, 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту порушення його прав, виходячи із завдань цивільного судочинства, визначених статтею 1 ЦПК України.

У апеляційній скарзі, поданій у серпні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанцій, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 10.04.2017 року позивач вперше звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до позивача та просив стягнути 60 000 грн, в якості відшкодування йому за рахунок відповідача одноразової грошової компенсації.

Вартісну оцінку моральної шкоди Позивач зазначав виходячи з ступеня моральних страждань та негативних наслідків, що наступили в наслідок шкідливого впливу на його здоров`я, шкідливих технологічних умов роботи та ступеня втрати працездатності.

Тому рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 2017 року по справі № 415/2042/17, з урахуванням принципів розумності та справедливості, було стягнуто з відповідача на користь позивача 30 000 грн, в порядку відшкодування моральної шкоди.

Але, незважаючи на відшкодування підприємством шкоди, завданої здоров`ю професійним захворюванням у розмірі 30 000 грн, позивач повторно звернувся з позовом до того ж відповідача та просить стягнути 100 000 грн, зазначаючи, що у нього значно погіршився стан здоров`я. В обґрунтуванні зазначає, що 11.04.2018 року йому було встановлена 3 група інвалідності та збільшився % втрати працездатності до 60 % та посилається на ст. 1203 ЦК України. Дану вимогу відповідач вважає не законною та такою, що не підлягає задоволенню, на що було подано відзив та письмове пояснення, що також є в матеріалах справи. На думку відповідача моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, посилаючись на ст. 23 ЦК України.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, при чому відповідач по справі посилається на ч.1 ст. 1168 ЦК України.

Згідно з рішенням Лисичанського міського суду від 11 липня 2017 року відшкодування моральної шкоди позивачу було визначено у вигляді одноразової суми в розмірі 30 000 грн, яка йому була сплачена у повному обсязі про , що позивач не заперечував і у судовому засіданні.

Домовленості про виплату позивачу додаткової компенсації моральної шкоди у разі збільшення ступеню втрати працездатності не було. Тобто на момент звернення позивача вдруге до суду вже існує таке, що набрало законної сили, рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет відшкодування моральної шкоди, і з тих самих самих підстав порушення трудових прав позивача, що потягло професійні захворювання та їх наслідки.

У запереченні на відзив до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що на його думку збільшення розміру втрати працездатності , здійснюється виключно вразі погіршення стану здоров`ю, та або наявності нових хвороб , чи прогресування старих хвороб. А , прогресування хвороб і спричинило погіршення стану його здоров`я , та прогресування порушення функцій його організму. А прийняте судове рішення Лисичанським міським судом Луганської області від 11 липня 2017 року , на думку ОСОБА_1 має предюдиційне значення для даної справи, оскільки позовні вимоги задоволені, по первинному відшкодуванню задоволені, та судом не були прийняті до уваги по вказаній справі, доводи про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про шкідливі умови праці. Тобто ОСОБА_1 мав на увазі, що мова не йдеться про подвійне відшкодування шкоди, як помилково вважає відповідач, а мова йдеться про те що відповідач просить довідшкодувати шкоду, через прогресування його хвороби, про що ОСОБА_1 , посилається на ст. 1203 ЦК України як нову підставу для звернення до суду.

В судове засідання зявився представник відповідача , апелянт був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухав представника відповідача колегія суддів дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи убачається, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. А самє, відповідно до позовної заяви (а.с.1-2) підставою для звернення до суду було як вбачав позивач є наявність його права передбаченого ст..1203 ЦК України, такої підстави звернення до суду під час первинного звернення позивача до суду не було (а.с.16-17). Суд першої інстанції не мав підстав для застосування ст..255 ЦПК України, чим поспішно вирішив питання про закриття провадження у справі без розгляду по суті судом нових підстав для звернення до суду. Судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, при винесенні ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до норм законодавства України, ст.ст. 1, 2 і 14 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, кожний має право на життя і соціальний захист, на забезпечення у разі втрати працездатності та відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В даному випадку спірні відносини сторін врегульовані не були так як позивач вдруге звернувся до суду з іншої підстави ніж раніше була розглянута, тому суд першої інстанцій поспішно виніс ухвалу про закриття провадження у справі з порушення норм процесуального права. Судова колегія частково погоджується з доводами апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не розглянута по суті нова підстава для звернення до суду, що необхідно усунути під час нового розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п.1,4 ч.1 ст. 379, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 2 серпня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Лисичанського міського суду Луганської області .

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий: В.В. Кострицький

Судді: М.В. Назарова

В.М. Луганська