Справа № 209/3334/18
Провадження № 2/209/382/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2019 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.

за участі секретаря Драгунцевої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 18741,59 грн. за кредитним договором б/н від 21 січня 2010 року та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 21 січня 2010 року АТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо змін кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов`язання за договором, на вимогу банку відповідач зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобов`язання за договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 25 вересня 2018 року має заборгованість в сумі 18741,59 грн., яка складається з наступного: 6401,81 грн. - тіло кредиту; 2227,09 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 8744,04 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 868,65 грн. - штраф (процентна складова).

22 лютого 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 14 травня 2019 року справа була прийнята до провадження за правилами спрощеного позовного провадження суддею Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Шендриком К.Л.

08 липня 2019 року представник відповідача - Малюк О.П. - надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково у сумі 9772,90 грн. В обґрунтування відзиву зазначила, що дійсно, 21 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ПриватБанком був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого вона отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом у розмірі 1000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних (2,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки про умови кредитування, яка підписана відповідачем і є частиною кредитного договору № б/н від 21 січня 2010 р., пеня = пеня (1) + пеня (2), при цьому пеня (1) - це базова відсоткова ставка за договором/30, яка нараховується за кожний день прострочки кредиту, а пеня (2) -- це 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. Відповідач здійснила розрахунок пені (1) відповідно до Тарифів, з урахуванням того, що кредитні зобов`язання стали постійно простроченими з 01 березня 2017 року: Базова ставка Банку - це річна відсоткова ставка Банку, яку він визначає як розмір плати у відсотках за різноманітні види його кредитів. За кредитним договором № б/н від 21 січня 2010 р. базова відсоткова ставка становить 30 % річних. Таким чином, згідно Тарифів пеня (1) дорівнює: 30/30 = 1 грн. Враховуючи те, що кількість днів простроченого кредиту становить 574 днів за період з 01 березня 2017 року по 25 вересня 2018 року, розмір нарахованої пені (1) складає: 574 днів * 1грн. = 574,00 грн. крім того, відповідач здійснила розрахунок пені (2) відповідно до Тарифів та розрахунку заборгованості, де вказаний розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, пеня (2) дорівнює:

- з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року: 355,46*1/100 = 3,56 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року: 302,48*1/100 = 3,02 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року: 264,50*1/100 = 2,65 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 червня 2017 року по 30 червня 2017 року: 238,79*1/100 = 2,39 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року: 225,64*1/100 = 2,26 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року: 227,09*1/100 = 2,27 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 вересня 2017 р. по 30 вересня 2017 року: 243,08*1/100 = 2,43 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року: 275,65*1/100 = 2,76 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 листопада 2017 р. по 30 листопада 2017 р.: 326,13*1/100 = 3,26 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року: 394,59*1/100 = 3,95 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 січня 2018 року по 31 січня 2018 року: 483,42*1/100 = 4,83 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року: 593,01*1/100 = 5,93 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 березня 2018 року по 31 березня 2018 року: 676,10*1/100 = 6,76 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року: 834,88*1/100 = 8,35 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року: 1014,09*1/100 = 10,14 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року: 1222,19*1/100 = 12,22 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року: 1409,61*1/100 = 14,10 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року: 1679,92*1/100 = 16,80 грн., нараховано 30 грн.;

- з 01 вересня 2018 р. по 25 вересня 2018 року: 2186,86*1/100 = 21,87 грн., нараховано 30 грн.,

на загальну суму 30*19 = 570 грн. Таким чином, сума пені (1) та пені (2) становить: 574 грн.+570 грн. = 1144 грн. Цей розмір пені відповідач визнає, тому що він розрахований згідно умовам договору, на які погоджувалася відповідач при підписанні кредитного договору. Крім того, звертає увагу суду на той факт, що в порушення вимог ст. 652 ЦК України та умов договору, банк в односторонньому порядку змінив умови договору, а саме: з 01 вересня 2014 року почав нараховувати пеню у розмірі 50 грн., а з 31 жовтня 2014 року - 100 грн. щомісячно, що зазначено в колонці розрахунку заборгованості «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.», а також з 01 червня 2017 року по 25 вересня 2018 року постійно нараховувалась пеня, яка зазначена в колонці розрахунку заборгованості «Нараховано пені за прострочене зобов`язання» на суму 13588,54 грн. Також вважає, що позовна вимога позивача стосовно стягнення штрафів: фіксованої частини у розмірі 500 грн. і процентної складової у розмірі 868,65 грн., на загальну суму 1368,65 грн., є незаконною. Таким чином, відповідач визнає заборгованість за договором б/н від 21 січня 2010 року станом на 25 вересня 2018 року у розмірі 9772,90 грн., яка складається з наступного: 6401,81 грн. - заборгованість за кредитом; 2227,09 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом; 1144 грн. - заборгованість за пенею.

06 серпня 2019 року позивач надав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити повністю. В обґрунтування відповіді на відзив зазначили, що 21 січня 2010 року АТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Сторони встановили у п. «2.1.1.12.6.1.» Умов та Правил надання банківських послуг що, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню. Розмір пені зазначається в тарифах. Формула нарахування пені: Нарахування пені за кредитними картами здійснюється з 01 травня 2009 року в розмірі 1 % від суми заборгованості, але не менше 30 грн., що затверджено Наказом СП-2009-289 від 07 квітня 2009 року. В подальшому Наказом СП-2013-6500941 от 28 січня 2013 року розмір пені було збільшено до 50 грн., яка нараховується щомісячно у разі виникнення прострочки по кредиту на суму від 100 грн. 19 вересня 2013 року СП-2013-6776448 від 19 вересня 2013 року внесені зміни до тарифів щодо розміру пені, а саме:

-у разі виникнення прострочки на протязі одного місяця - сплачується пеня в розмірі 50 грн.;

-у разі виникнення прострочки другий місяць поспіль - сплачується пеня в розмірі 100 грн.

Клієнт на сьогоднішній день не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача є необґрунтованими. Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі статтею 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Таким чином, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Крім того, Цивільний кодекс України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Банк встановлює в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити їх.

Представник відповідача подала заяву про розгляд справи, призначений на 24 вересня 2019 року, за її відсутності, зауважила, що оскільки її довіритель не підписувала умови та правила надання банківських послуг і не була з ними ознайомлена, просить прийняти до уваги постанову Великої палати Верховного суду України у справі № 342/1810/17-ц від 03 липня 2019 року та стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6401,81 грн., а у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 січня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що вона була ознайомлена з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку". Крім того відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку" складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с. 49).

Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с. 47-48), заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25 вересня 2018 року становить 18741,59 грн і складається з: 6401,81 грн. - тіло кредиту; 2227,09 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 8744,04 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 868,65 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розробляв позивач.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 21 січня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Суд вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 січня 2010 року) до моменту звернення до суду з позовом (12 жовтня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

За правовою позицією Верховного суду України, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 21 січня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 6401,81 грн.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (, адреса для листування: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 21 січня 2010 року у розмірі 6401 (шість тисяч чотириста одну) гривню 81 копійка, яка складається з наступного: 6401,81 грн. - залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 601 (шістсот одна) гривня 87 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л.Шендрик