КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/3076/18 Головуючий у суді І інстанції Клочко В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на аліменти на особисте утримання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, мотивуючи його тим, що на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2017 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на її особисте утримання в розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 10 серпня 2017 року і до досягненням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням суду від 2 березня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час сімейний та матеріальний стан позивача змінився, так як він проживає з іншою жінкою ОСОБА_4 та у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які потребують його постійного забезпечення. Позивач з 16 березня 2018 року перебуває на обліку у Сквирській районній філії Київського обласного центру зайнятості, як безробітній, та отримує допомогу по безробіттю. Крім того, згідно рішення суду позивач сплачує аліменти на утримання спільного з відповідачем сина. ОСОБА_2 7 листопада 2018 року зареєструвалася підприємцем, працює перукарем та має власні доходи.

Посилаючись на те, що відповідач перестала потребувати матеріальної допомоги, а він не спроможний її надавати, позивач просив суд припинити право колишньої дружини на стягнення аліментів на особисте утримання.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права,та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що звертаючись до суду, позивач посилався на положення частини третьої статті 82 СК України, тоді як судом першої інстанції у відповідності до статей 84, 85 СК України зазначено, що цією нормою не визначені підстави для припинення утримання колишньої дружини. Сплачуючи аліменти на утримання відповідача, яка проживає з іншим чоловіком та працює, позивач обмежує свою дитину на матеріальне забезпечення належних умов його проживання, оскільки ці кошти міг би спрямувати на розвиток дитини. Рішення суду ухвалене без з'ясування усіх обставин справи та з порушенням вимог статті 13 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що з 11 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2017 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти, зокрема на її особисте утримання в розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 10 серпня 2017 року і до досягненням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виконавчий лист № 2/376/960/2017, виданий 1 вересня 2017 року на виконання даного рішення суду, з 15 вересня 2017 року перебуває на виконанні Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, виконавче провадження № 54710558.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 2 березня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Встановлено, що на даний час позивач проживає з іншою жінкою ОСОБА_4 та у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із 16 березня 2018 року позивач перебуває на обліку у Сквирській районній філії Київського обласного центру зайнятості, як безробітній, та отримує допомогу по безробіттю в середньому 3 738,03 грн на місяць.

Відповідач 7 листопада 2018 року зареєструвалася підприємцем з надання перукарських послуг та має власний дохід.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку, що оскільки позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на обставини, не визначені статтею 85 СК України, як підстави для припинення утримання, передбаченого статтею 84 СК України, то у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Під час оцінки застосування судом першої інстанції норм матеріального права до спірних правовідносин колегія суддів застосовує їх системний аналіз.

Так, правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

Відповідно до частини першої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно з частиною першою статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (частина третя статті 80 СК України).

Відповідно до положень частин другої, четвертої, шостої статті 84 ЦПК України, на підставі яких було ухвалено рішення про стягнення аліментів, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 82 СК України, на яку посилався позивач, звертаючись до суду з позовом, передбачено загальні підстави для припинення права одного з подружжя на утримання.

Згідно з указаною нормою право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги або що платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Отже, наведені підстави для припинення права одного з подружжя на утримання можна поділити на дві групи: до першої належать підстави, за наявності яких право на утримання припиняється автоматично, до другої - підстави, за якими право на утримання припиняється лише за рішенням суду відповідно до встановлених судом обставин.

У відповідності до статті 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

З наведеного вище слідує, що у частині третій статті 82 СК України передбачено загальні підстави припинення права одного з подружжя на утримання, а в окремих нормах СК України, зокрема статті 85, закріплені спеціальні підстави внаслідок яких право одного з подружжя на утримання припиняється.

Таким чином, з урахуванням положень статей 82, 85 СК України можна зробити висновок, що право дружини, у тому числі колишньої, на утримання, передбачене статтею 84 СК України, припиняється у разі: реєстрації нею повторного шлюбу; припинення можливості чоловіка (колишнього чоловіка) надавати матеріальну допомогу; смерті одного з подружжя (колишнього подружжя); припинення вагітності; народження дитини мертвою; передачі дитини на виховання іншій особі; досягнення, дитиною відповідного (трьохрічного або шестирічного) віку; виключення відомостей про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини; смерті дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на указане уваги не звернув, неправильно розтлумачив норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю заявлених позивачем вимог.

При цьому, зазначаючи про те, що положенням частини третьої статті 82 СК України не передбачено право одного з подружжя вимагати припинення утримання іншого з подружжя, яке він отримує відповідно до вимог статті 84 СК України, суд не врахував наступне.

Норми цивільного права поділяються на норми матеріального та норми процесуального права.

За загальним поняттям нормами матеріального права є правові норми, які визначають права та обов`язки учасників суспільних правовідносин, правила їх суспільної поведінки та санкції за порушення цих приписів, а нормами процесуального права є правила про порядок реалізації норм матеріального права та вирішення судової справи (порядок розгляду справи в суді, тощо).

Водночас норми матеріального права можуть міститься у законодавчому акті, який за загальним своїм змістом є процесуальним законом і навпаки, норми процесуального права можуть міститься у законодавчому акті, який за своєю суттю є матеріальним законодавчим актом.

Так, за правилами частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному законі сутті цієї норми не змінює.

Отже, за змістом цієї норми права, особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й припинення права на особисте утримання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами під час розгляду справи, у зв`язку зі змінами сімейного та матеріального стану сторін, відповідач перестала потребувати матеріальної допомоги позивача, а останній у свою чергу неспроможний надавати матеріальну допомогу колишній дружині.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 12 березня 2019 року про розгляд справи без її участі та визнання позову у повному обсязі (а.с. 30).

За правилом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність визначеного законодавством права позивача на припинення стягнення аліментів на особисте утримання відповідача не відповідає зазначеним нормам матеріального права та встановленій обставині щодо необхідності припинення надання останній матеріальної допомоги за її згодою, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Позивач просив суд припинити право колишньої дружини на стягнення аліментів на особисте утримання, втім не визначив з якого моменту повинно бути зупинено стягнення цих періодичних платежів. Колегія суддів вважає, що за аналогією закону стягнення повинно бути зупинено від дня пред`явлення позову, тобто 5 грудня 2018 року.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки в позовній заяві та апеляційній скарзі питання стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем лише за подання апеляційної скарги у справі не порушувалося, а позов задоволено частково, то понесені позивачем судові витрати відповідно до вимог статей 13, 141, 382 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на аліменти на особисте утримання задовольнити частково.

Припинити право ОСОБА_2 на особисте утримання ОСОБА_1 в розмірі 700,00 грн щомісячно, яке встановлено рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2017 року у справі 376/1892/17, починаючи з 5 грудня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній