Дата документу 08.10.2019 Справа № 333/757/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/757/16 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
№ 22-ц/807/2583/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року по справі за поданням державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року у задоволенні поданням державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, АТ «Кредобанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у поданні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець зазначав, що на виконанні Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 56203531 з виконання виконавчий лист № 333/757/16-ц виданий 06.03.2018 про стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ і «КредоБанк» суми боргу у розмірі 68753,28 грн.

При цьому боржник - ОСОБА_1 , ухиляється від здійснення виконання.

Зокрема, серед підстав, які на думку державного виконавця надають право на обмеження боржника у праві виїзду є те, що рішення суду про грошове стягнення боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

У зазначеному поданні державний виконавець навів дії, які були ним вчинені в ході виконавчого провадження.

Так, під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити вих. № 18916 від 18.05.2018 року, що були направлені до: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій обл., Головне управління Держпраці у Запорізькій обл., Начальнику Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Запорізькій області. НАІС та АІС "Автомобіль", Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку Головне управління, Держгеокодастр у Запорізькій обл,, у боржника немає майна, на яке можна було б звернути стягнення.

Виконавцем 18.05.2018 року на адресу боржника надсилались виклики (копії додаються) щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

07 12.2018 року державний виконавцем було здійснено виїзд за адресою боржника з метою опису та арешту майна, встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_1 , фактично мешкає, про те відсутнє майно, яке належить йому на праві власності. Наявне майно за адресою належить ОСОБА_2

10.04.2019 року на депозитний рахунок відділу від боржника надійшли кошти у розмірі 1375,06 грн., та згідно розпорядження були розподілені.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції врахував, що в матеріалах подання відсутні об`єктивні данні, які підтверджують викладені у поданні обставини, а також дані, які б підтверджували намагання виїхати за кордон України. Зазначені обставини не були підтверджені і у судовому засіданні.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Та обставина, що боржник не виконав судове рішення, не подав декларацію про доходи, не з`являється на виклики державного виконавця не підтверджена належними доказами.

Так, в справі міститься лише один акт виходу на місце проживання боржника, у якому зазначено про відсутність належного боржникові майна. також є пояснення боржника, датовані також у грудні 2018 року, з яких вбачається, що він спілкувався з державним виконавцем, надавав пояснення.

Будь яких інших доказів на підтвердження фактів ухилення боржника від виконання судового рішення, матеріали справи не містять.

Отже, державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України та його тимчасового затримання.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Бєлка В.Ю.

О.З. Поляков