Ухвала

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/14073/16-ц

провадження № 61-29305св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську»,

третя особа - Театрально-видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», третя особа - Театрально-видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», про стягнення середнього заробітку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року у складі судді Батрин О. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2 423,45 грн.

Вказане судове рішення виконано відповідачем лише 15 січня 2016 року.

Оскільки відповідач не провів з позивачем повного розрахунку в день звільнення, то в силу статті 117 КЗпП України з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08 червня 2015 року до 15 січня 2016 року.

Крім того, відповідач повинен сплатити їй проценти за користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2015 року до 15 січня 2016 року (день фактичного остаточного розрахунку) в розмірі 17 219,25 грн, 3 % річних в розмірі 18,72 грн, інфляційні втрати в розмірі 79,92 грн, пеню в розмірі 276,90 грн та проценти за користування коштами в розмірі 138,44 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» (далі - КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську») на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 17 219,25 грн (з відповідними відрахуваннями). Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, тому відповідно до вимог статті 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 07 липня 2015 року до 15 січня 2016 року в розмірі 17 219,25 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, пені та процентів за користування коштами, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебували між собою у трудових, а не цивільно-правових відносинах, тому до цих правовідносин положення цивільного законодавства не застосовуються.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, пені та процентів за користування коштами залишено без змін. Апеляційну скаргу Театрально-видовищного закладу культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота» (далі - ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота») задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, пені та процентів за користування коштами, апеляційний суд виходив з того, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що спірні правовідносини є трудовими, а не цивільно-правовими, тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що мала місце не ліквідація КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську», а реорганізація шляхом приєднання до ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», тому не зважаючи на те, що юридична особа, яка реорганізована, ще не припинила своє існування - не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, її права та обов`язки за договорами (за виключенням тих, що пов`язані із процедурою припинення) вже перейшли до правонаступника. ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота» здійснив позивачу 4 та 5 травня 2016 року виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13 603,20 грн, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку в сумі 17 219,25 грн. Скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні 3 % річних, інфляційних втрат, пені та процентів і ухвалити в цих частинах нове рішення про їх задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона не отримувала апеляційної скарги третьої особи, не була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання за апеляційною скаргою третьої особи та не була ознайомлена з нею. Апеляційний суд на порушення норм процесуального права прийняв до розгляду подані третьою особою нові докази. Судом апеляційної інстанції не доведено, що третя особа була уповноважена сплачувати борги відповідача. Апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги. Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 509, 510, 526, 625 ЦК України і як наслідок зроблено безпідставний висновок, що спірні правовідносини між сторонами є трудовими, а не цивільно-правовими. Також суди не застосували до спірних правовідносин положення статей 536, 1214 ЦК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У січні 2018 року ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота» подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота» 15 січня 2016 року розрахувався з позивачем за відповідача, що підтверджується видатковим ордером № 15/01, але позивач намагалася повторно отримати виплачені їй грошові кошти з відповідача. З 18 березня 2015 року відповідач знаходиться у стані припинення. Рахунки відповідача було закрито з 12 січня 2016 року, всі його борги з другої половини 2015 року виплачувала третя особа, про що суду були надані належні докази. Під час отримання грошей у третьої особи позивач не пред`являла усно або письмово будь-яких претензій, не заперечувала проти їх отримання та не вимагала виплатити їй кошти виключно відповідачем. КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» як юридична особа припинив свою діяльність 08 лютого 2017 року, що підтверджується витягом із Державного реєстру реєстрації юридичних та фізичних осіб. Повторне стягнення сум може спричинити правонаступнику відповідача збитки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 до 08 червня 2015 року працювала у КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську».

У день звільнення з ОСОБА_1 не проведено остаточного розрахунку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року стягнуто з КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2 423,45 грн за період з 08 червня до 06 липня 2015 року з розрахунку середньоденної заробітної плати позивача - 127,55 грн.

Зазначене судове рішення було виконано ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота» лише 15 січня 2016 року.

Рішенням Київської міської ради від 22 січня 2015 року № 12/877 вирішено реорганізувати КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» шляхом його приєднання до ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», який є правонаступником театру пластичної драми.

КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» є діючою юридичною особою, яка не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

04 та 05 травня 2016 року ТВЗК «Київський експериментальний театр «Золоті ворота» здійснив позивачу виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13 603,20 грн відповідно до вимог позовної заяви, поданої ОСОБА_1 до суду 28 березня 2016 року.

Виплачена сума складає різницю між нарахованими 17 219,25 грн та утриманими 3 099,47 грн (податок на доходи фізичних осіб (18 %)) і 258,30 грн (військовий збір).

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Печерського районного суду міста Києва.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу № 757/14073/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року у справі 592/11217/16-ц (провадження № 61-35910св18).

Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові, викликана тим, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за обставин пред`явлення колишнім працівником позовних вимог про стягнення із власника або уповноваженого ним органу 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку із невиконанням рішення суду про виплату сум, стягнутих на підставі статті 117 КЗпП України, дійшла висновку про те, що у разі коли має місце невиконання рішення суду про виплату сум, стягнутих на підставі статті 117 КЗпП України, то до цих правовідносин положення статті 117 КЗпП України не застосовуються, і права стягувача (колишнього працівника) забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання грошового зобов`язання.

Однак з наведеними висновками погодитися не можна з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статі 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Положеннями вищенаведеної статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс13.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року у справі 592/11217/16-ц (провадження № 61-35910св18) передавши справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Частиною першою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Керуючись частиною другою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», третя особа - Театрально-видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», про стягнення середнього заробітку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська