ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/358/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 311000000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Сироватської Олени Миколаївни на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Середи Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повний текст рішення складений 08 липня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» ( далі ПАТ «Ощадбанк») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивувала тим, що 16 липня 1979 року була прийнята на роботу на посаду бухгалтера Золотоніської центрсберкаси № 3275, що підтверджується наказом № 73 від 13 липня 1979 року.

30 травня 2016 року була переведена на посаду головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6.

18 квітня 2018 року Черкаське управління АТ «Ощадбанк» видало наказ № 343-к «Про попередження працівників філії-облуправління АТ «Ощадбанк» щодо наступного вивільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України» , в тому числі ОСОБА_1 .

З вказаним наказом була ознайомлена 19 квітня 2018 року.

22 червня 2018 року Черкаським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» наказом №534-к було звільнено ОСОБА_1 з посади головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» 25 червня 2018 року у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

25 червня 2018 року була ознайомлена з наказом.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки з попередженням про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний запропонувати всі наявні вакантні посади з відповідною кваліфікацією, проте відповідачем не було зроблено, що є грубим порушенням порядку звільнення з роботи.

З таких підстав ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 22 червня 2018 року № 534-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 червня 2018 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 червня 2018 року за № 534-к про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділ бек-офісу філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 червня 2018 року по день ухвалення рішення суду у сумі 79 587 грн. 30 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу, а саме в розмірі 6 470 грн. 51 коп. допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь держави коштів по сплаті судового збору в сумі 795 грн. 87 коп.

В апеляційній скарзі представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Сироватська О.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати, як постановлене внаслідок невірної оцінки доказів, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та із порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов невірно застосував норми матеріального права зробив хибний висновок про наявні порушення банком положень ст. 49-2 КЗпП України .

Також судом не було враховано, що позивач відмовилась від усіх пропозицій працевлаштування , що свідчить про відсутність порушень банком порядку вивільнення позивача.

Судом невірно здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідач здійснив повний розрахунок при звільненні.

Також судом не було враховано, що після звільнення позивач перебувала на обліку у Золотоніському міськрайонному центрі зайнятості та отримувала виплати по безробіттю.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята 16 липня 1979 року на роботу на посаду бухгалтера центрсберкаси № 3275 .

30 травня 2016 року ОСОБА_1 переведена на посаду головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6.

18 квітня 2018 року Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» видало наказ №343-к «Про попередження працівників філії-облуправління АТ «Ощадбанк» щодо наступного вивільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України», відповідно до якого на підставі наказу філії-облуправління АТ «Ощадбанк» від 17 квітня 2018 року № 330 «Про внесення змін в організаційні структурі та штатному розписі з 26 червня 2018 року та на підставі ст. 49-2 КЗпП України попередити про наступне вивільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України 25 червня 2018 року працівників філії - облуправління АТ «Ощадбанк»: ОСОБА_1 , головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності № 6 відділу бек-офісу філії облуправління АТ «Ощадбанк».

Із вказаним наказом ОСОБА_1 . ознайомилась 18 квітня 2018 року.

Наказом Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» № 534-к від 22 червня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 звільнено 25 червня 2018 року з посади головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників, згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Також судом встановлено та не заперечували сторони, що 23 червня 2018 року ОСОБА_1 було направлено електронну пропозицією з переліком вакантних посад, від яких позич відмовилась з підстав низької заробітної плати, що підтверджується її особистим підписом від 23 червня 2018 року.

Із наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомилась 25 червня 2018 року.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 1 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 ( П /9901/310/18) провадження № 11-43/асі18.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач не дотримався вимог ст. 49-2 КЗпП України, а саме роботодавцем було запропоновані наявні всі вакантні посади 23 червня 2018 року на наступний день після звільнення позивача ( наказ від 22 червня 2018 року) та лише в межах філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Зазначене не заперечувалось і відповідачем.

Щодо стягнення середнього заробітку.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган , який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18).

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір середньоденної заробітної плати, дослідив зібрані у справі докази, надав їм правову оцінку та зробив вірний висновок про те, що у зв`язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 у період з 26 червня 2018 року по день ухвалення рішення суду ( 07 липня 2019 року), середньоденна заробітна плата підлягає визначенню із розмірів заробітних плат за 2 місяці, які відповідали щомісячному заробітку, що отримувала позивач на посаді головного економіста сектору контролю операцій та перевірки звітності.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач провів повний розрахунок з позивачем і після звільнення ОСОБА_1 перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала виплату по безробіттю не варте уваги, поскільки суті спору не відноситься виплачені виплати по безробіттю.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Сироватської Олени Миколаївни на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: