ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 639/214/18

Провадження № 22-ц/818/4033/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року у складі судді Ніколаєнко І.В.,

у цивільній справі №639/214/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання та списання суми заборгованості, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

12.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся у суду з позовом, у якому просить зобов`язати відповідача списати заборгованість в розмірі 1671,81 грн. з особового рахунку № НОМЕР_1 , стягнути моральну шкоду в сумі 25000 гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що в квартирі АДРЕСА_1 був встановлений лічильник холодної води у 2014 році.. Зазначає, що повідомлення про встановлення опломбування на лічильник отримав лише у 2016 році. Вважає, що заборгованість з травня 2014 року по лютий 2016 року нарахована незаконно, в вищевказаній квартирі у цей період ніхто не мешкав. Зазначив, що у зв`язку з заборгованістю йому було відмовлено в оформлені субсидії.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 2010 року у квартирі АДРЕСА_1 до 2014 року ніхто не мешкав. У 2014 році його не було повідомлено постачальником послуг про необхідність проведення повірки приладу обліку, а також відповідач відмовився робити повірку за свій рахунок, що не відповідає приписам Закону ««Про житлово-комунальні послуги». Після таки проведеної у 2016 році повірки приладу обліку було встановлено, що показники за спірний період не змінилися, прилад обліку визнано відповідним державним стандартам. Але зазначене не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Також судом не враховано, що наявність заборгованості, яка обліковується на особовому рахунку позбавила його права на отримання субсидії.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-ІУ, який діяв на момент спірних правовідносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору, розмір плати розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань приладів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Зокрема п. 10 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання - холодної та гарячої води і- водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі Правила № 630), згідно якого плата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» від 11.02.1998 № 113/98-ВР дозволяється застосовувати лічильник, якщо він пройшов повірку. Тобто, застосування лічильника у разі не проходження чергової повірки заборонено законом.

01.12.2006 року опломбовано та взято на абонентський облік квартирні засоби обліку холодної та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Термін чергової повірки лічильників припадає на перший квартал 2014 року.

Нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення до 31.03.2014 проводились відповідно до фактичного водоспоживання виходячи з показань квартирних засобів обліку води.

Прилади обліку води є власністю споживачів, в зв`язку з чим, споживачам необхідно було своєчасно, в першому кварталі 2014 року, провести їх повірку.

Оскільки показники приладів обліку води, які не пройшли повірку, не можуть використовуватисьплата за надані послуги справляється згідно з установленими нормами споживання.

У зв`язку з неможливістю, здійснювати нарахування за послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення за об`ємами згідно до показань приладів обліку, з 01.05.2014 по 18.02.2016 р.р. нарахування плати здійснювались згідно з затвердженими нормами водоспоживання.для коректного здійснення перерахунку за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за показаннями квартирних приладів обліку води, підприємству необхідна інформація з КП «Харківські теплові мережі», що за період з 01.05.2014 по 18.02.2016 р.р. нарахування за послуги централізованого гарячого водопостачання здійснювалося за показниками приладів обліку гарячої води.

Однак, таку інформацію до теперішнього часу позивачем не було надано як до КП «Харківводоканал» так і суду.

Надана позивачем копія квитанції КП «Харківські теплові мережі» за серпень 2017 року не може слугувати належним та допустимим доказом того, що підприємство здійснило перерахунок за показаннями приладівобліку гарячої води за спірний період, оскільки з неї навпаки вбачається,що станом на серпень 2017 року позивач мав значну заборгованість, а розрахунок перерахунку не містить інформації щодо періоду, за який його проведено, не зазначено підстави його проведення.

Також з листів КП «Харківські теплові мережі» від 04.09.2017 № 79/07 та від 05.04.2019 № 49/07 вбачається, що перерахунок за показаннями засобів обліку гарячої води за спірний період позивачу не проводився.

Враховуючи відсутність протиправних дій з боку КП «Харківводоканал» та відсутності жодного доказу з боку позивача щодо розміру зазначеного у позові розміру матеріальної та моральної шкоди вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в їх задоволенні.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо невідповідності обраного позивачем способу захисту є обґрунтованим.

Посилається на лист Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2007 № 12/1-64 , в якому зазначено, що підприємства, які надають комунальні послуги, можуть висувати вимоги по оплаті боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за весь період його існування. Списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено.

Посилаючись на положення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Таким чином,Особовий рахунок, відкритий за адресою: АДРЕСА_1 в КП «Харківводоканал», є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього документу будь-яких сум є правом тільки КП «Харківводоканал». Така позиція підприємства узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеною в рішенні від 20.10.2014 по справі № 638/158/14.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з актом-претензією від 01.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до КП "Харківводоканал" про списання суми заборгованості в розмірі 1671, 81 гривень,

Згідно листа КП "Харківводоканал» від 07.09.2017 року за № Б-5341/117.01.02-05, Б-4667/117.01.02-05 відповідь на акт-претензію ОСОБА_1 повідомлено про те, що підприємство не вбачає правових підстав у здійсненні як перерахунку, так і в списанні заборгованості.

Згідно листа КП "Харківські теплові мережі" від 04.09.2017 року № 79/07 нарахування за послуги централізованого гарячого водопостачання за період з 01.01.2014 року по 28.01.2016 року за адресою АДРЕСА_1 здійснювалися відповідно до норм водоспоживання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що зобов`язання КП «Харківводоканал» щодо списання заборгованості за оплату питної води не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту, а також, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є недоведеним та таким, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового кодексу України та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р, відповідно до яких споживач має право на отримання якісних житлово-комунальних послуг, зобов`язаний здійснювати оплату та визначено підстави , за яких споживач має право не сплачувати за отримані житлово-комунальні послуги.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Як убачається з відзиву КП «Харківводоканал» не вимагає від позивача, провести сплату заборгованості, тому жодним чином права позивача не порушено.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

За результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільного права, який обрав позивач, зобов`язати відповідача списати заборгованість з особового рахунку, не можна вважати належним способом захисту у розумінні статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Закон) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий за адресою проживання позивача є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про недоведеність наявності підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду мотивовані і підтверджені письмовими матеріалами справи

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Колегія суддів, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відмова у задоволенні цих позовних вимог та залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення не позбавляє позивача права звертатися у суд з позовом, відповідно до положень ст.4 ЦПК України, за захистом своїх порушених, невизнаних оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у тому числі за захистом своїх прав, як споживача послуг КП «Харківводоканал» в інший спосіб, тому не обмежує його право на доступ до правосуддя.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина