Дата документу 20.09.2019 Справа № 336/3695/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3695/19 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження №22-ц/807/3003/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати розгляду з цивільних справ:

головуючого суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Гончар М.С.,

секретаря Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лишенко Сергій Сергійович на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2019 у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_2 С ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат - Лишенко С. С. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного Територіального Управління Юстиції у Запорізькій області (далі Комунарський ВДВС) знаходиться виконавчий лист № 336/3912/13-ц, який відповідно до даних ВП № 53257420, був повернутий стягувачу без прийняття до виконання на підставі ухвали суду, у зв`язку з його повним виконанням.

05 грудня 2018 року державним виконавцем Комунарського ВДВС Нєдєльською О.Г., винесено постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2017 року. Таким чином, цього ж дня 05.12.2018 року будь-які виконавчі дії щодо ОСОБА_1 мали б бути повністю припинені. Однак, як видно з бази даних Державного реєстру речових прав та заборон, а саме інформаційної довідки № 166910254 від 17.05.2019 року на все нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено обтяження ВДВС Розівським РУЮ ще у жовтні 2014 року, тобто у часи, коли виконавчий лист № 336/3912/13-ц було вперше пред`явлено до виконання.

Отже, на даний час має місце існування безпідставного виконавчого обтяження нерухомості за наявності повністю виконаного стягнення.

Факт закінчення виконавчого провадження в результаті його повного виконання відповідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2017 року по справі № 336/3361/17.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України « Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З зазначених вище підстав ОСОБА_1 28.05.2019 року звертався зі скаргою до начальника Комунарського ВДВС м. Запоріжжя на бездіяльність державного виконавця, однак відповіді на вказане звернення не отримав, у зв`язку із чим звернувся зі скаргою до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Враховуючи вищенаведене заявник просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо залишення з 05.12.2018 року обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 . після закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зняти арешт накладений на майно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2019 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Лишенко С.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовано тим, що судом першої інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Судом не було враховано що за правилами частини п`ятої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Всупереч вимогам закону України «Про виконавче провадження» на його адресу не надсилалися будь які постанови, які приймалися державним виконавцем під час проведення виконавчих дій, в тому й числі, постанова від 05.12.2018 року про скасування постанови про відкриття виконрвчого провадження від 20.01.2017 року та повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 05.12.2018 року. Про триваючу бездіяльність державного виконавця щодо незняття заборони з належного ОСОБА_1 нерухомого майна останній дізнався з бази даних Державного реєстру речових прав та заборон, а саме, інформаційної довідки № 166910254 від 17.05.2019 року та інформації про виконавче провадження з електронного ресурсу Міністерства юстиції України. 28.05.2019 року з цих підстав він звернувся до начальника Комунарського ВДВС м. Запоріжжя, проте жодної відповіді не отримав. Після чого, 07.06.2019 року він звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця до Шевчнківського райононого суду м. Запоріжжя. Таким чином він не пропустив процесуальний строк для звернення до суду із такою скаргою.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не подано.

Учасники справи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.62-64, а.с.67). Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до апеляційного суду не з`явився. На адресу апеляційного суду надійшло клопотання від останнього про перенесення судового засідання. Причини неявки в судове засідання на 18.09.2019 року не зазначив ( а.с.68-69).

Вказане клопотання про відкладення розгляду справи не може бути задоволено, оскільки в клопотанні останній не посилається на будь-які причини неявки.

Згідно з ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шісдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанії протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Зважаючи на вказане, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області і на підставі положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалив розглядати справу у даному судовому засіданні за відсутності останнього.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. п. 1,4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи скаргу на бездіяльність державного виконавця без розгляду, суд посилався на ст.449 ЦПК України і виходив з того, що заявником не наведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на оскарження бездіяльності державного виконавця допущене ще у грудні 2018 року, не заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та не зазначено поважних причин, з яких ним було пропущено строк звернення зі скаргою, а з зазначеною скаргою звернувся 07.06.2019 року, тобто після спливу десяти днів, встановлених п.п. "а" ч. 1 ст. 449 ЦПК України, та виходив з положення статті 126 ЦПК України, яким визначено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Однак, такий висновок суду є передчасним та належним чином не обґрунтованим.

Судом встановлено, що на виконанні у Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного Територіального Управління Юстиції у Запорізькій області знаходився виконавчий лист № 336/3912/13-ц, виданий Шевчекнківським районним судом м. Запоріжжя від 30.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 45492.00 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 53257420 від 20.01.2017 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя було відкрито виконавче провадження та розпочато примусове виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Нєдєльською О.Г. від 05.12.2018 року було скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 5325420 від 20.01.2017 року у зв`язку з тим, що Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2017 року скасовано постанову ВП № 5325420 від 20.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження (а.с. 6).

05.12.2018 року старшим державним виконавцем Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльською О.Г., виконавчий документ був повернутий стягувачу без прийняття до виконання ( а.с. 5).

Згідно інформаційної довідки № 166910254 від 17.05.2019 року Державного реєстру речових прав та заборон вбачається, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено обтяження ВДВС Розівським РУЮ ще у жовтні 2014 року, тобто у часи, коли виконавчий лист № 336/3912/13-ц було вперше пред`явлено до виконання ( а.с. 10).

28.05.2019 року ОСОБА_2 С ОСОБА_3 подав скаргу начальнику Комунарського ВДВС м. Запоріжжя із зазначених вище підстав ( а.с. 2), на яку відповіді не отримав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до положень статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно частини третьої статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

За правилами частин першої, другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В той же час частиною п`ятою статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції не витребував у державного виконавця матеріали виконавчого провадження, безпосередньо судом не досліджувалися питання про направлення ОСОБА_1 документів виконавчого провадження, в тому й числі, постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2017 року, постанови від 05.12.2018 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2017 року, повідомлення про повернення виконавчсого документу стягувачу без прийняття до виконання від 05.12.2018 року. Судом не з`ясовувався час, з якого ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав чи свобод.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання скаржником ОСОБА_4 С ОСОБА_3 постанови державного виконавця Комунарського ВДВС Недєльської О.Г. від 05 грудня 2018 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2017 року та повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 05.12.2018 року саме в грудні 2018 року, тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 дізнався або повинна була дізнатися про порушення його прав, чи законних інтересів в грудні 2018 року є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Крім того, в скарзі ОСОБА_2 С ОСОБА_3 зазначає, що йому стало відомо про наявне виконавче обтяження нерухомого майна з бази даних Державного реєстру речових прав та заборон, а саме з інформаційної довідки № 166910254 від 17.05.2019 року, та він 28.05.2019 року з цього приводу звернувся до начальника Комунарського ВДВС м. Запоріжжя зі скаргою на яку не отримав жодної відповіді та реакції.

07.06.2019 року, тобто протягом 10 днів, коли він дізнався про порушення своїх прав, звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця , тому вважає, що він не пропустив строк на подачу скарги на бездіяльність державного виконавця Комунарського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Натомість, суд першої інстанції щодо цієї обставини ніяких міркувань не навів, та в оскаржуваній ухвалі про це нічого не йдеться.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі ЄСПЛ "Ґолдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975 року суд встановив, що одним із аспектів права на звернення до суду є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (серія А № 18, п.п. 25, 34).

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (п. 37, рішення ЄСПЛ у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

Суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 року).

Отже, обов`язковою умовою дотримання права на доступ до суду є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації її прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

Однак, суд не надав оцінки наведеним у скарзі заявником обставинам та не дослідив питання початку перебігу строку оскарження з урахуванням вимог п. "а" ч. 1 ст. 449 ЦПК України. Та обставина, що бездіяльність державного виконавця допущена в грудні 2018 року, як про це зазначив суд першої інстанції, не є безумовною підставою для висновку про те, що строк звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця пропущений. Крім того, суду необхідно надати оцінку твердженням ОСОБА_1 про те, що йому взагалі не направлялися документи виконавчого провадження, що про порушення свого права відповідальним державним виконавцем ДВС в процесі здійснення виконавчого провадження йому стало відомо з бази даних Державного реєстру речових прав та заборон, а саме з інформаційної довідки № 166910254 від 17.05.2019 року та він 28.05.2019 року з цього приводу звернувся до начальника Комунарського ВДВС м. Запоріжжя зі скаргою на яку не отримав жодної відповіді та реакції.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду у зв`язку із пропуском десятиденного строку на звернення зі скаргою до суду, не перевіривши та не встановивши ті фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення цього питання.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому вона у відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати встановлені вище обставини судом апеляційної інстанції, повно та об`єктивно дослідити обставини, які мають значення для вирішення спірного питання у відповідності з вимогами процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ст.379, ст. ст. 381, 382-384, 389, ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лишенко Сергій Сергійович задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2019 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 вересня 2019 року.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: І.В. Кочеткова

М.С. Гончар