Справа № 460/874/17 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/1744/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 14462,37 грн. та стягнути з відповідача судові витрати по справі. На підтвердження своїх позовних вимог посилався на те, що 17 листопада 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Mitsubishi»р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП та залишення місця події.

Після скоєння ДТП ОСОБА_1 наніс важким предметом кілька ударів по кузову автомобіля позивача, внаслідок чого автомобілю позивача заподіяно матеріальну шкоду у виді пошкодження лобового скла та кузова автомобіля.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 28 грудня 2016 року сума матеріального збитку становить 13462,37 грн., окрім того, вартість експертного дослідження складає 1 000,00 грн. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач не бажав, відтак позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму завданих матеріальних збитків в розмірі 13462,37 грн, 1000 грн за проведення експертного дослідження та 640 (шістсот сорок) грн сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним. Звертає увагу, що суд прийшов до помилкового висновку про доведеність факту спричинення автомобілю позивача протиправними діями відповідача за наявності його вини у формі умислу матеріальної шкоди у вигляді пошкодження автомобіля та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та спричиненню позивачу шкоди. Звертає увагу на той факт, що відповідач не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності за результатами звернення позивача. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів протиправності дій відповідача чи його вини у заподіянні шкоди, а докази звернення позивача до правоохоронних органів з приводу неправомірності дій відповідача не можуть бути підставою для його відповідальності. Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповічада ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 в підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позову ОСОБА_3 , суд виходив з тих обставин, що вина відповідача у спричиненні матеріальної шкоди позивачу в розмірі 13462,37 грн є доведено і така відповідачем не відшкодована..

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом уставлено, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки "Volkswagen Transporter", р.н. НОМЕР_1 .

Судом установлено, що 17 листопада 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля "Volkswagen Transporter" р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Mitsubishi» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, що призвело до ДТП та залишення місця події.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2017 року скасовано постанову Яворівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, а провадження в цій частині закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно із висновком № 6453 Національної поліції Яворівського ВП ГУНП у Львівській області за зверненням ОСОБА_3 , в ході проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 17 листопада 2016 року близько 9.30 год., на об`їзній дорозі м.Новояворівська, біля футбольного стадіону, між собою вчинили словесний конфлікт, який переріс в шарпанину, під час якого ОСОБА_1 взяв в руки предмет схожий на металеву трубу та наніс удари по лобовому та боковому пасажирському склі автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_3 зателефонував у поліцію.

Відповідно до висновку експертного дослідження про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу № С-00723 від 28 грудня 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Volkswagen Transporter, ДНЗ НОМЕР_1 в результаті умисного пошкодження майна становить 13462, 37 грн. При проведенні огляду пошкодженого КТЗ, експертом було виявлено, що дані пошкодження були заподіяні ймовірно тяжким предметом округлої форми, яким нанесено декілька ударів по досліджуваному об`єкту.

Відповідно до висновку експертного дослідження про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу № С-00723/1 від 28 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ Volkswagen Transporter, ДНЗ НОМЕР_1 в результаті ДТП становить 41592,94 грн. Дане дослідження проведено для послідуючого розрахунку суми страхового відшкодування. Як зазначив позивач, страхова компанія виплатила йому 32 000 грн. шкоди, заподіяної ДТП, а шкода, від умисного заподіяння ударів трубою, заподіяна відповідачем - не відшкодована.

Таким чином, висновком експертного дослідження № С-00723 від 28.12.2016 виокремлено окремою калькуляцією пошкодження завдані ймовірно тяжким предметом округлої форми, а не в результаті ДТП.

Відповідно до договору про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу від 18 листопада 2016 року вартість послуг виконавця по проведенню експертної оцінки суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_9 складає 1000 грн.

Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 18/11 ФОП ОСОБА_9 прийняв від ОСОБА_3 за проведення незалежної експертизи КТЗ 1000 грн.

Також встановлено, що в матеріалах висновку № 6453 Яворівського ВП ГУНП у Львівській області по зверненню ОСОБА_3 містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , про те, що він наніс удари гілкою з дерева по боковому та лобовому склі автомобіля ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 хотів на нього наїхати. Таким чином, ОСОБА_1 визнав факт нанесення ударів по автомобілю ОСОБА_3

Пошкодження автомобіля ОСОБА_3 умисними діями підтверджують також показання свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що на початку зими 2016 року йшла на стадіон займатися спортом, було холодно і слизько, з-за повороту, виїхали два автомобіля і рухалися назустріч їй, автомобіль - чорний позашляховик з відкритою задньою частиною обганяв синій бус, автомобіль, який здійснював обгін, врізався в дерево і його водій вийшов з автомобіля, він був у камуфляжній формі, витягнув з машини щось важке і почав бити вікна у синьому бусі, бачила точно, що розбив лобове скло у бусі і збоку одне чи два. З позивачем вона не знайома, однак, на місці події залишила йому телефоні, оскільки була свідком події, яка відбувалася за 10-20 м від неї, говорила позивачу, що в разі необхідності дасть покази.

Судом встановлено, що між сторонами виникли деліктні правовідносини щодо відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що право приватної власності є непорушним, що узгоджується із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

По відношенню до спірної по справі ситуації слід також зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному з`ясуванню обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Колегія суддів вважає доведеним позивачем факт заподіяння йому матеріальної шкоди відповідачем в розмірі 13462,37 грн, спричиненої неправомірними діями останнього.

Правильність висновків суду відповідачем не спростовано. Не доведено останні, що завдана ним матеріальна шкода автомобілю належного позивачу становить менше 13462,37 грн або, що ним шкода автомобілю позивача взагалі не завдавалася.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.