ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/197/19Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/709/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Іванюта О.М.

сторін - представника відповідача ТОВ Кредитні

ініціативи адвоката Панченка Д.В., представника

позивача ОСОБА_1 - адвоката Берегуляка В.Ф.,

третьої особи на стороні позивача

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2019 року, постановлене суддею Губіш О.А., в цивільній справі № 594/197/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договорів припиненими, зняття обтяжень майнових прав на нерухомість, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 13.09.2007 року між АКБ ТАС-Комерцбанк та нею укладено кредитний договір № 1907/0907/88-010 про надання кредиту на споживчі цілі у готівковій формі через касу банку у розмірі 15000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, на строк з 13.09.2007 року до 12.09.2017 року. Кредитні зобов`язання були забезпечені іпотечним договором, укладеним 13.09.2007 року, відповідно до якого в іпотеку було передано майно: квартира - магазин АДРЕСА_1 , належна на праві власності ОСОБА_3 , після смерті якого 14.09.2011 ІНФОРМАЦІЯ_1 предмет іпотеки успадкувала вона та дружина померлого - ОСОБА_2 28.11.2012 року право вимоги за зобов`язанням, яке виникло за кредитним договором від 13.09.2007 року відступлено ТОВ Кредитні ініціативи. У зв`язку зі стягненням з неї достроково усієї заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду від 30.04.2015 року та виконанням вказаного рішення в повному обсязі 26.02.2018 року, що підтверджується винесеною державним виконавцем постановою про закінчення виконавчого провадження, звернулася до ТОВ Кредитні ініціативи з вимогою видати їй розписки (довідки) про повне виконання кредитних зобов`язань за договором від 13.09.2007 року та знаття відповідних заборон, пов`язаних з укладенням іпотечного договору, однак у цьому їй було відмовлено посилаючись на те, що договір фактично не припинено.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано дію кредитного договору № 1907/0907/88-010 від 13 вересня 2007 року між АКБ ТАС-Комерцбанк та ОСОБА_1 - припиненим. Визнано дію договору іпотеки від 13 вересня 2007 року, ВЕХ 943809 № реєстру 2747, припиненим. Визнано договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ВАТ Сведбанк, яке в свою чергу виступало правонаступником акціонерного комерційного банку ТАС-Комерцбанк та ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс та договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи в частині, що стосується прав вимог по кредитному договору № 1907/0907/88-010 від 13 вересня 2007 року, припиненими. Знято обтяження майнових прав на нерухоме майно, що має такі характеристики: квартира, - магазин, адреса: АДРЕСА_2 , номер РВПН:12616669, які виникли на підставі договору іпотеки від 13 вересня 2007 року, що містяться у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: номер запису про обтяження: 5657357; дата, час державної реєстрації: 13 вересня 2007 року 16:16:54; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, ВЕХ 943809 № реєстру 2747, виданий 13 вересня 2007 року, видавник: приватний нотаріус Прокопович Л.П. Тернопільська обл., Борщівський р-н, м. Борщів, вул. Гетьмана Мазепи 8/1; номер запису про іпотеку: 5657437; дата, час (державної реєстрації: 17 грудня 2012 року 14:20:56; зареєстровано: приватний нотаріус Гречана Р.Т., АДРЕСА_3 ; підстава обтяження: Договір про передачу прав за іпотечним договором, 2187, 28.11.2012; видавник: приватний нотаріус Мироник О.В.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ Кредитні ініціативи на користь ОСОБА_1 3073 грн. 40 коп. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ Кредитні ініціативи просить скасувати рішення суду, вважаючи його неправомірним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства України та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду в частині припинення зобов`язання за кредитним договором внаслідок направлення банком вимоги від 08.12.2011 року, оскільки після надіслання такої вимоги, а саме 30.04.2015 року було прийнято рішення апеляційного суду Тернопільської області, яким з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість в сумі 105 504, 27 грн.

Висновок суду про припинення зобов`язань за кредитним договором вважає безпідставним і з огляду на те, що між сторонами виникли грошові зобов`язання, а тому можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими позбавляє Банк права на задоволення стягнення в майбутньому відповідних нарахувань за вказаними грошовими зобов`язаннями.

Також з посиланням на те, що рішення суду про стягнення заборгованості було виконано більш як через рік з часу набрання ним законної сили безпідставним вважає й незастосування судом до спірних правовідносин вимог ст.1048 ЦК України, яка передбачає нарахування і сплату процентів до дня повернення позики та ухилення суду від обов`язку щодо перевірки порядку та періоду нарахування банком процентів і сплати таких ОСОБА_1

Звертає увагу на неврахування судом відповідної правової позиції що стосується припинення зобов`язань, викладеної Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 року в справі № 357/2808/16-ц та від 21.03.2018 року в справі № 520/16150/15-ц.

Крім цього, звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості на погашення кредиту 26.02.2018 року на адресу товариства надійшли кошти в сумі 3 909,20 дол. США, які з огляду на курс долара США становили суму стягнутих коштів рішенням суду 105 504, 27 грн. Проте позивач згідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України не виконала свого обов`язку повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строки та в порядку, що встановлені договором. Виконання позивачем рішення суду, згідно якого розрахована станом на 01.04.2013 року заборгованість була погашена лише у лютому 2018 року й лише у гривневому еквіваленті до валюти кредитування станом на дату прийняття рішення суду, а не на дату виконання цього рішення, що призвело до курсової різниці у гривневому еквіваленті і наявності в позивача станом на даний час простроченої заборгованості, як за тілом кредиту, так і за нарахованими процентами не може свідчити про наявність правових підстав для припинення договору, так як суперечить, в тому числі, вимогам п. 10.5 кредитного договору, за яким договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань. Вважає, що відповідно до розрахунку заборгованості за спірним договором кредиту станом на 01 квітня 2018 року, заборгованість за тілом кредиту складає 6 927, 12 дол. США, а за відсотками 7 267, 83 дол. США.

При цьому, посилається на неврахування судом правових позицій Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 373/2054/16-ц та від 04.07.2018 року в справі № 761/12665/14-ц.

На думку апелянта, правових підстав для визнання договорів факторингу припиненими немає, оскільки позивач не є стороною даних договорів факторингу, а тому не може заявляти такі вимоги.

З тих самих підстав, що ОСОБА_1 не є стороною за договором іпотеки, вважає, що вона не може ставити питання про його припинення та відповідно вимоги про зняття обтяження за даним договором.

Також вважає що судом безпідставно не взято до уваги те, що позивачем пропущено строк позовної давності за позовними вимогами, що є предметом розгляду в даній справі.

У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечила, вважаючи її необґрунтованою, а рішення суду правомірним та законним.

З підстав, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року, з яким відповідач погодився, вже було стягнуто тіло кредиту вважає неможливим повторне його стягнення, так само як і стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 61 Конституції України відповідач спробував незаконно повторно стягнути ті самі кошти, які вже були сплачені позивачем на виконання рішення суду від 30.04.2015 року, шляхом вчинення виконавчого напису від 05 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., № 31186 про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 13.09.2007 року за період з 01.11.2014 року по 01.11.2016 року на загальну суму 403 851, 21 грн., однак таким, що набрало законної сили рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2017 року, вказаний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, з урахуванням відповідних правових позицій Верховного Суду від 04.02.2018 року в справі № 564/2199/15-ц та Великої Палати Верховного Суду в справі № 444/9519/12, які передбачають припинення кредитним договором дії з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу в зв`язку зі зміною визначених договором термінів погашення кредиту, та як наслідок безпідставність вимоги про стягнення процентів після цієї дати, вважає безпідставним посилання апелянта на наянвфість у нього права нараховувати й стягувати проценти до дати фактичного виконання боржником рішення суду.

Беручи до уваги вищевказані правові висновки, вважає незаконним і доданий відповідачем до відзиву на позовну заяву розрахунок про наявну заборгованість за спірним договором кредиту станом на 01.04.2018 року (за тілом кредиту - 6 927, 12 дол. США та за відсотками 7267, 83 дол. США). Крім того, звертає увагу на сплив строку позовної давності щодо нарахованих відповідачем сум.

Також, зазначає, що позивач вправі оскаржувати й просити визнання припинення іпотеки та обтяжень договорів факторингу в частині, що стосується її прав та обов`язків, так як припинення кредитного договору автоматично тягне за собою припинення іпотеки та обтяжень, і відповідно договорів факторингу, які стосуються ОСОБА_1 В свою чергу, з припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Тому, вимоги позивача про визнання договорів іпотеки припиненими, зняття заборони відчуження майна та вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому вважає правомірним задоволення судом решту позовних вимог.

Рішення суду в частині позовних вимог, в яких ОСОБА_1 було відмовлено, жодною із сторін у даній справі не оскаржувалось, у зв`язку з чим в цій частині апеляційним судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ Кредитні ініціативи - адвокат Панченко Д.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній. Додатково вказав, що постанова про закінчення виконавчого провадження станом час розгляду даної справи товариством не оскаржувалась. Що стосується включення після ухвалення 30.04.2015 року рішення у розрахунок заборгованості тіла кредиту, пояснив, що таке пов`язано з зарахуванням позивачем на виконання рішення суду коштів значно пізніше, ніж таке було ухвалено судом, у зв`язку з чим банком до 01.04.2018 року нараховувались відсотки за користування кредитом і передбачені договором штрафні санкції, а після прийняття таких коштів від ОСОБА_1 останні були зараховані в першу чергу на погашення процентів і штрафних санкцій, однак у зв`язку з тим, що сплачена боржником сума так і не погасила даних нарахувань, то відповідно не погашеним залишилося й тіло кредиту (зарахування сум на яке відповідно до вимог закону проводиться в останню чергу).

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи ОСОБА_2 , перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між акціонерним комерційним банком ТАС-Комерцбанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1907/0907/88-010 про надання кредиту на споживчі цілі у готівковій формі через касу банку у розмірі 15000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на строк з 13.09.2007 року до 12.09.2017 року (а.с. 22).

Кредитні зобов`язання позичальника були забезпечені іпотечним договором, укладеним 13 вересня 2007 року, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_3 в іпотеку було передано належне йому на праві власності майно: квартиру - магазин АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 за АДРЕСА_6 (а.с. 25).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 27).

Після смерті іпотекодавця предмет іпотеки було успадковано його дружиною ОСОБА_2 та його дочкою ОСОБА_1 (а.с. 28-31).

08 грудня 2011 року правонаступник ПАТ ТАС-Комерцбанк - ПАТ Сведбанк надіслав ОСОБА_1 повідомлення про зміну умов кредитного договору, згідно якого визначено виконання позивачем зобов`язань у повному обсязі на десятий день з 08.12.2011 року. Вказана обставина, як така, що встановлена Борщівським районним судом у межах розгляду справи № 594/1074/13-ц за позовом ТОВ Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає (а.с. 126 справи № 594/1074/13-ц).

28 листопада 2012 року між АКБ ТАС- Комерцбанк, правонаступником якого є ПАТ Сведбанк, та факторинговою компанією Вектор Плюс укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого право вимоги за зобов`язанням, яке виникло за кредитним договором від 13 вересня 2007 року, ПАТ Сведбанк відступило факторинговій компанії Вектор плюс (а.с. 34- 47).

Того ж дня, між ТОВ ФК Вектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи укладено договір факторингу, згідно якого право вимоги за зобов`язаннями, які виникли компанії Вектор Плюс за кредитним договором відступлено ТОВ Кредитні ініціативи (а.с. 48-56).

У липні 2013 року ТОВ Кредитні ініціативи звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. За результатами розгляду даної справи таким, що набрало законної сили рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року було скасовано рішення Борщівського районного суду від 20.08.2014 року та ухвалено нове, яким позов ТОВ Кредитні ініціативи задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Кредитні ініціативи заборгованість за договором № 1907/0907/88-010 від 13.09.2007 року в сумі 105504 грн. 27 коп. та судовий збір розмірі 1055 грн. 07 коп. (а.с. 57-60).

05 грудня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис № 31186 про звернення стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 13 вересня 2007 року за період з 01.11.2014 року по 01.11.2016 року на загальну суму 403 851, 21 грн.

16 березня 2017 року Борщівським відділом ДВС на підставі виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження.

Рішенням Борщівського районного суду від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., реєстровий номер 21186, за заявою ТОВ Кредитні ініціативи про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1907/0907/88-010 від 13 вересня 2007 року у сумі 403 851 грн. 21 коп.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 28 лютого 2018 року рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 4 грудня 2017 року залишено без змін (а.с. 64-66).

26 лютого 2018 року головним державним виконавцем Борщівського РВ ДВС України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 594/1074/13-ц від 30.04.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 повернула суму заборгованості ТОВ Кредитні ініціативи у визначеному рішенням суду апеляційної інстанції від 30.04.2015 року розмірі (а.с. 61).

05 березня 2018 року головним державним виконавцем Борщівського РВ ДВС України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 594/1074/13-ц від 30.04.2015 року, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Кредитні ініціативи судовий збір у сумі 1 055,07 грн. (а.с. 62).

22 березня 2018 року головним державним виконавцем Борщівського РВ ДВС України закрито виконавче провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ Кредитні ініціативи за виконавчим написом № 21186, виданим 05.12.2016 року (а.с. 67).

Також, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що 07.11.2018 року позивач ОСОБА_1 зверталася з письмовою заявою до ТОВ Кредитні ініціативи з приводу видачі їй довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором і зняття заборон та обтяжень, пов`язаних з укладенням іпотечного договору (а.с. 68-69).

З приводу даного звернення позивачу 20.12.2018 року надіслано відповідь з відмовою про задоволення вимог її заяви з посиланням на те, що оскільки судом не вирішувалось питання про припинення договору кредиту та іпотечного договору чи визнання таких недійсними, нарахування за таким договором продовжували проводитись й після ухвалення судом рішення, в зв`язку з чим на дату звернення у неї наявна заборгованість (а.с. 70-71).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов`язання можливе за умови його виконання, що проведено належним чином. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Підстави припинення іпотеки визначено у ст. 17 Закону України Про іпотеку, яка містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України, зокрема припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з наявності правових підстав для припинення кредитного договору в зв`язку з доведеністю позивачем факту виконання рішення суду про дострокове стягнення з неї усієї заборгованості, що мало місце в порядку примусового виконання рішення органами ДВС, і, як наслідок для припинення договору іпотеки на підставі ч. 1 ст. 17 ЗУ Про іпотеку, п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та договорів факторингу що стосуються прав позивача за кредитним договором, як таких, що є похідними від основної вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини так і в зв`язку з відповідністю наявним у справі доказам.

Зокрема, беручи до уваги факт дострокового стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами в справі, що стверджується таким, що набрало законної сили рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30.04.2015 року (а.с. 57-60); наявність у матеріалах справи таких, що набрали законної сили постанов державного виконавця від 26 лютого 2018 року та від 05.03.2018 року про закінчення виконавчих проваджень за виконавчими листами № 594/1074/13-ц від 30.04.2015 року, відповідно до яких ОСОБА_1 повернула суму заборгованості ТОВ Кредитні ініціативи та сплатила судових збір у визначених рішенням суду апеляційної інстанції від 30.04.2015 року розмірах (а.с. 61-62), про існування яких ТОВ Кредитні ініціативи було відомо, однак які не були ним оскаржені ні у визначені ЗУ Про виконавче провадження строки, ні станом на день розгляду даної справи, а також враховуючи відсутність в позивача інших зобов`язань за кредитним договором (що стверджується таким, що набрало законної сили рішенням Борщівського районного суду від 04 грудня 2017 року про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 05 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 1907/0907/88-010 від 13 вересня 2007 року у сумі 403 851 грн. 21 коп. (а.с. 64-66) та постановою державного виконавця від 22.03.2018 року про закриття виконавчого провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ Кредитні ініціативи за виконавчим написом № 21186, виданим 05.12.2016 року (а.с. 67)) колегія суддів вважає таким що відповідає обставинам справи висновок суду про наявність підстав для визнання кредитного договору припиненим.

Доводи апеляційної скарги ТОВ Кредитні ініціативи щодо безпідставності висновків суду в частині припинення зобов`язання за кредитним договором внаслідок направлення банком вимоги від 08.12.2011 року з посиланням на те, що після надіслання такої вимоги, а саме 30.04.2015 року приймалося судом рішення, яким з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість в сумі 105 504, 27 грн. колегія суддів не приймає, оскільки факт звернення банку до позивача ОСОБА_1 з вимогою про дострокове стягнення усієї заборгованості та сплату такої протягом 10 днів з дня такого звернення (а не факт ухвалення судом рішення в справі, як помилково вважає ТОВ Кредитні ініціативи) є тією обставиною, яка свідчить про фактичну зміну кінцевого строку виконання зобов`язання, тобто про реалізацію відповідачем свого права на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплату процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, і як наслідок про відсутність у нього передбачених законом підстав для нарахування позивачу за закінченням вказаного строку передбачених договором процентів та штрафних санкцій за невиконання умов договору, іншими словами про припинення кредитного договору, в той час як про припинення зобов`язання свідчить факт виконання такого належним чином, що у даному випадку стверджується, в тому числі, постановою державного від 26.02.2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним його виконанням.

Безпідставними колегія суддів вважає й доводи апеляційної скарги ТОВ Кредитні ініціативи в частині незастосування судом до спірних правовідносин вимог ст. 1048 ЦК України, яка передбачає нарахування і сплату процентів до дня повернення позики та ухилення суду від обов`язку щодо перевірки порядку та періоду нарахування банком процентів і сплати таких ОСОБА_1 , оскільки з направленням банком на адресу позивача вимоги про дострокове стягнення усієї суми заборгованості, що свідчить про зміну умов договору, нарахування банком і стягнення судом процентів є безпідставним. Відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 28.03.2018 року за результатами розгляду справи № 444/9519/12.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом відповідної правової позиції що стосується припинення зобов`язань і нарахування процентів після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення усієї заборгованості, викладеної, зокрема, Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 року в справі № 520/16150/15-ц, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на існування постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, згаданої вище, в якій викладено інший правовий висновок та яка саме й підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням принципу ієрархії як щодо дати прийняття постанови (постанови ухвалені пізніше мають перевагу в застосуванні над тими, що ухвалені раніше), так і щодо суб`єкта, яким вона була прийнята (постанови Великої Палати мають перевагу в застосуванні перед постановами, прийнятими Об`єднаною Палатою чи тим більше, Касаційним Цивільним Судом).

Такими, що не заслуговують на увагу є й доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності висновку суду про припинення зобов`язань за кредитним договором з посиланням на позбавлення товариства в подальшому стягнути з відповідача суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки вказана норма закону поширюється в тому числі й на відносини з приводу невиконання чи неналежного виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення, й сам по собі факт припинення за рішенням суду дії кредитного договору не позбавляє відповідача звернення за захистом порушеного права, що полягає у пред`явленні до позивача в даній справи вимог про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання судового рішення. Наявності права на стягнення, передбачених вказаною статтею закону сум саме за невиконання грошового зобов`язання, що виникає на підставі судового рішення (а не на підставі договору, як помилково стверджує позивач) й стосується наведена ним, як приклад, судова практика, викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 року в справі № 459/3560/15-ц, яка підставно не взята судом до уваги, оскільки стягнення передбачених ст. 625 ЦК сум за невиконання судового рішення не є предметом даного спору.

Що стосується доводів апелянта з приводу ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості на погашення кредиту 26.02.2018 року на адресу товариства надійшли кошти в сумі 3 909,20 дол. США, які з урахуванням вимог ч. 2 ст. 1049 ЦК України не свідчать про виконання свого обов`язку повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, то, беручи до уваги існування такої, що набрала законної сили постанови державного виконавця від 26 лютого 2018 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 594/1074/13-ц від 30.04.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 повернула суму заборгованості ТОВ Кредитні ініціативи у визначеній рішенням суду апеляційної інстанції від 30.04.2015 року сумі (а.с. 61), і яка станом на день розгляду даної справи ТОВ Кредитні ініціативи так і не була оскаржена, вищевказані доводи на увагу колегії суддів не заслуговують. У зв`язку з наявністю постанови відділу ДВС від 26.02.2018 року питання належного чи неналежного виконання ОСОБА_2 рішення суду може бути предметом доказування лише в справі за скаргою стягувача на дії державного виконавця з приводу законності чи незаконності закінчення виконавчого провадження, а не в даній справі, як помилково вважає представник відповідача. При цьому, колегія суддів вважає вірним незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правового висновку, викладеного Верховним Судом у своїй постанові від 04.07.2018 року в справі № 761/12665/14-ц, оскільки предметом судового розгляду в даній справі не є оскарження дій державного виконавця щодо законності закінчення виконавчого провадження, як це має місце в справі № 761/12665/14-ц, а відтак відрізняється і предмет доказування.

Такими, що не приймаються колегією суддів до уваги є й доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для припинення договору з посиланням на наявність в позивача станом на даний час простроченої заборгованості, як за тілом кредиту, так і за нарахованими процентами, що станом на 01 квітня 2018 року складає 6 927, 12 дол. США за тілом кредиту та 7267, 83 дол. США. за процентами, й неврахування судом п. 10.5 кредитного договору, за яким договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань, оскільки за наявності такого, що набрало законної сили рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року, яким заборгованість за кредитним договором стягнуто достроково, доданий відповідачем у даній справі розрахунок про наявність заборгованості за кредитним договором, який включає, в тому числі, нарахування процентів і штрафних санкцій після направлення банком вимоги від 08.12.2011 року про дострокове стягнення усієї заборгованості, якою було змінено кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором і, тим більше після ухвалення 30.04.2015 року судового рішення не може бути взято до уваги, як такий що суперечить раніше згаданій судовій практиці Верховного Суду. Не може бути взято до уваги вказаний розрахунок і з урахуванням того, що зарахування сплачених ОСОБА_4 на виконання рішення суду коштів товариством проводилось на підставі зазначеного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо відсутності правових підстав для визнання договорів факторингу припиненими з посиланням на те, що позивач не є стороною даних договорів факторингу, а тому позбавлена права заявляти такі вимоги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вимогу про припинення договору факторингу позивачем пред`явлено лише в частині, що стосується безпосередньо її прав та обов`язків, що випливають з конкретного договору, права за яким було передано правонаступнику. Крім цього, вказана вимога є похідною від вирішення питання про припинення кредитного договору, так як припинення останнього автоматично тягне за собою припинення іпотеки та обтяжень, і відповідно договорів факторингу, які стосуються прав ОСОБА_1 .

Безпідставними колегія суддів вважає й доводи апеляційної скарги відповідача в частині відсутності в ОСОБА_1 права на пред`явлення позову про припинення договору іпотеки та відповідно вимоги про зняття обтяження за даним договором з посиланням на те, що вона не була й стороною договору іпотеки, оскільки смерть іпотекодавця ОСОБА_1 в силу вимог закону не припиняє правовідносин за договором іпотеки, а позивач, як така, що успадкувала предмет іпотеки після смерті батька набула обов`язків за вказаним договором.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта щодо безпідставного не взяття до уваги заяви товариства про пропуск позивачем давності за позовними вимогами, що є предметом розгляду в даній справі, оскільки, на думку колегії суддів, відлік такого строку за вимогами позивача розпочинається з дати отримання нею письмової відповіді банку на її звернення щодо відмови у видачі довідки про відсутність заборгованості, тобто у жодному випадку не раніше, ніж така відповідь була банком надана. Беручи до уваги те, що відмова банку видати позивачу відповідну довідку була сформована лише 20.12.2018 року (а.с. 70), а отримана позивачем ще пізніше, то саме з цього часу вона й могла дізнатися про факт невизнання (порушення) банком її права, а факт звернення її з позовом до суду 15.02.2019 року свідчить про те, що строк позовної давності не було пропущено.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення в даній справі, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення в даній справі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Судовий збір покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 16 вересня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи