головуючий у суді І інстанції Остапук Т.В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
УХВАЛА

23 вересня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Мостова Г.І., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Дмитра Володимировича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року

за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» про видачу дубліката виконавчого листа

у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року задоволено заяву представника ТОВ «Кей Колект» про видачу дубліката виконавчого листа.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Король Д.В. подав апеляційну скаргу 20 серпня 2019 року, тобто з пропуском (понад 5 років) процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного частиною 1 статті 354 ЦПК України.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження представник заявника посилається на те, що матеріали справи не містять доказів про направлення судом першої інстанції судових повісток на адресу ОСОБА_1 та що вона належним чином була повідомлена про дату та час судового засідання по справі, а зі змістом ухвали Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2014 року представник заявника ознайомився лише 16 серпня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: зазначити поважну причину пропуску строку на оскарження ухвалу суду першої інстанції, оскільки зазначені вище заявником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції понад 5 років.

На виконання вимог ухвали суду, 10 вересня 2019 року надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Д.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначено, що адресу заявника ані АКІБ «УкрСиббанк» ані ТОВ «Кей Колект» не направлялося жодних повідомлень про заміну кредитора, та не було надано жодних доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тому, заявник не знав та не міг знати про розгляд судом заяви ТОВ «Кей Колект», яке є правонаступником позивача АКІБ «УкрСиббанк», про видачу дублікату виконавчого листа та прийняття судом відповідного рішення за наслідками такої заяви, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року ніколи не направлялася на адресу скаржника, а була отримана лише 16 серпня 2019 року.

За таких обставин, вважає, що існують виключні підстави для необхідності поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали та просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження враховуючи такі підстави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Пономарьов проти України» № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дослідивши обставини на які заявник посилається як на підставу для поновлення строк пропуску звернення із апеляційною скаргою, суд звертає увагу на те, що вказані причини вже були наведені заявником про зверненні з апеляційною скаргою 20 серпня 2019 року та визнані судом не поважними (ухвала суду від 02 вересня 2019 року).

Щодо відсутності повідомлення про заміну кредитора та відсутності доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, зазначених заявником як поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд встановив, що зазначені апелянтом причини не є поважними для забезпечення процедури поновлення строку на оскарження, оскільки не містять конкретизації та не підтверджуються належними доказами. А також, враховує, що боржник не позбавлений права у такому випадку виконати зобов`язання на користь кредитора, встановленого рішенням суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи значний строк пропуску звернення із апеляційною скаргою (понад 5 років), заявником не надано беззаперечних доказівповажності пропуску процесуального строку на переконання суду у наявності виключних підстав для необхідності такого поновлення з урахуванням дотримання принципу юридичної визначеності.

Так як заявником, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, тому апеляційна скарга вважається такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Дмитра Володимировича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на сторінці офіційного веб-порталу судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0528/

З повним текстом судового рішення учасники справи можуть ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.І. Мостова