ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-1981/2006 Головуючий суддя І інстанції Дегтярчук М.А.
Провадження № 22-ц/818/4525/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із відносин спадкування за законом
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

23 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Сащенка І.С., Хорошевського О.М.,

перевіривши у порядку прийняття до розгляду апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комунальне підприємство «Архітектурне бюро міста Лозова», Лозівське бюро технічної інвентаризації, про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів, визнання права власності на частину житлового будинку та самовільно добудовані споруди в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2006 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: КП «Архітектурне бюро міста Лозова», Лозівське БТІ, про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів, визнання права власності на частину житлового будинку та самовільно добудовані споруди в порядку спадкування за законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 23.09.2016 ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за його скаргою.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року апеляційна скарга була задоволена, а рішення районного суду скасоване та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказані судові рішення суду апеляційної інстанції були скасовані Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року, а справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (а.с. 151-156).

Касаційний суд виходив з того, що відкриваючи апеляційне провадження у справі, апеляційний суд в ухвалі від 27 жовтня 2016 року вказав, що наведені у скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а саме отримання апелянтом копії цього рішення суду лише у вересні 2016 року, є поважними.

При цьому апеляційний суд не врахував, що зі змісту рішення суду першої інстанції та протоколу судового засідання від 04 жовтня 2006 року вбачається, що ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції та визнав позов ОСОБА_2 у повному обсязі.

Також ОСОБА_1 не надав суду апеляційної інстанції жодного логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало йому цікавитись розглядом справи, у якій вирішуються його майнові права.

Разом з тим, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, касаційний суд дійшов висновку, що апеляційний суд у порушення вказаних вимог поновив пропущений строк на апеляційне оскарження зі спливом значного періоду часу (більше ніж 9 років 11 місяців) без наведення відповідних підстав, чим порушив принцип правової визначеності (res judicata).

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на обґрунтування поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження зазначив, що не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, хоча оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обов`язки.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначених ним підстав та апеляційну скаргу було залишено без руху для звернення до Харківського апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на підтвердження цього, роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені ОСОБА_1 в якості поважних підстави пропуску строку на апеляційне оскарження спростовуються матеріалами справи.

У даній цивільній справі згідно з протоколом попереднього судового засідання Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2006 року відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову не заперечував (а. с. 31).

З протоколу судового засідання від 04.10.2006 (а. с. 33-35) вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім у вказаному засіданні, його особа встановлювалась, йому роз`яснювались процесуальні права, він надавав пояснення та виступав у судових дебатах. Таким чином, ОСОБА_1 був вчасно поінформований про розгляд цієї справи в суді першої інстанції та про зміст оскаржуваного рішення.

При цьому із заявою про отримання копії рішення суду першої інстанції від 04.10.2006 року він звернувся до суду першої інстанції більше ніж через дев`ять років, 05.09.2016, отримав копію оскарженого рішення суду 13.09.2016 та ознайомився із матеріалами справи, заяв про свою незгоду зі змістом вказаних протоколів судового засідання не подавав (а. с. 38).

Згідно ч. 2 ст. 222 ЦПК України в редакції на день ухвалення оскаржуваного рішення, копії судового рішення видаються особам, які брали участь у справі, на їхню вимогу не пізніше п`яти днів з дня проголошення рішення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини в контексті перевірки дотримання національними судами передбаченого у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на доступ до суду неодноразово зазначав, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення від 16.02.2017, справа «Каракуця проти України», заява № 18986/06). ЄСПЛ у п. 45 названого рішення зазначив, що правила, що регулюють умови прийнятності апеляційних скарг, покликані забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, і що зацікавлені повинні очікувати ці правила, які слід застосовувати (див. серед інших рішення у справі Мікулова проти Словаччини, № 64001/00, § 52, 6 грудня 2005 р.).

З огляду на те, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги, заявники не вживали жодних дій, щоб виступити проти примусового виконання рішення суду, яке набрало чинності або зупинили його, тобто заявники не проявляли особливу процесуальну зацікавленість під час свого розгляду справи, ЄСПЛ дійшов висновку, що відхилення на підставі чинного законодавства заяви заявників про надання дозволу на апеляційне оскарження в касаційному порядку, поданої майже через два роки після набрання апеляційним рішенням законної сили, Верховний Суд не діяв самовільно. Що не обмежувало право заявників на доступ до суду способом, несумісним зі статтею 6 Конвенції (п.п. 57-61 вказаного рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України»).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 тривалий час, більше дев`яти років, не цікавився змістом оскарженого рішення, що набрало чинності, за позовом, який визнав при розгляді справи по суті, суд вважав зазначені у заяві причини пропуску процесуального строку на оскарження рішення суду неповажними.

Копію зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 отримав 30.08.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 170).

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У п. 44 рішення від 03.102017 по справі «Віктор Назаренко проти України» (заява № 18656/13) ЄСПЛ при дослідженні питання щодо дотримання гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права заявника на доступ до апеляційного суду нагадав, що Договірні Сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 (див., наприклад, рішення у справі «Фретте проти Франції» (Frette v. France), заява № 36515/97, пункт 49, ЄСПЛ 2002-I). Дійсно обов`язок заявника також полягав у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Teuschler v. Germany), заява № 47636/99, від 04 жовтня 2001 року; рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвалу щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року; та рішення у справі «Мускат проти Мальти» (Muscat v. Malta), заява № 24197/10, пункт 44, від 17 липня 2012 року).

Більш того, за правилами ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

При цьому, передбачений у ч. 2 ст. 358 ЦПК України строк є пресічний, тобто не підлягає поновленню. На підставі викладеного, оскільки у даному випадку не встановлено виключення з передбаченого у ч. 2 ст. 358 ЦПК України правила про відмову у відкриття провадження у справі зі спливом річного строку з дня складення повного тексту, за відсутності добросовісної процесуальної поведінки ОСОБА_1 , який брав участь у судовому засіданні при вирішенні справи по суті та знав про його зміст, але тривалий час не демонстрував інтересу в його оскарженні, внаслідок чого рішення суду вже тривалий час є таким, що набрало законної сили та спричинило відповідні юридичні наслідки, які внаслідок подання скарги через 9 років опинились під загрозою, виходячи з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права, та пропорційності (ст.ст. 10, 11 ЦПК України), - суд відмовляє ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2006 року.

Керуючись ч. 4 ст. 357, 389 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження по скарзі на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комунальне підприємство «Архітектурне бюро міста Лозова», Лозівське бюро технічної інвентаризації, про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів, визнання права власності на частину житлового будинку та самовільно добудовані споруди в порядку спадкування за законом.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання, і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач

В.Б. Яцина.

Судді колегії

І.С. Сащенко.

О.М. Хорошевський.