Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 266/1124/16-ц

провадження № 61-27649св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2017 року у складі судді Пантелєєва Д. Г. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Кочегарової Л. М., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт»(далі - ДП «ММТП», Підприємство) про визнання незаконним та скасування пункту наказу, посилаючись на те, що з 1982 року він перебуває у трудових відносинах з ДП «ММТП» та з 21 червня 2009 року обіймає посаду начальника першого вантажного району. 17 січня 2016 року його було прийнято у члени Первинної профспілкової організації (далі - ППО, Профспілка) ДП «ММТП» робітників вугільної промисловості та обрано до складу виборного профспілкового комітету. В січні 2016 року Профспілка звернулася до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ДП «ММТП» про зобов`язання вчинити певні дії. 29 лютого 2016 року о 08 годині 44 хвилин він як представник ППО ДП «ММТП» у вказаній справі залишив територію Підприємства та направився до суду з метою взяти участь в розгляді справи, який був призначений на 09 годину. На своє робоче місце він повернувся об 11 годині 55 хвилин, тобто через 15 хвилин після закінчення судового засідання. Наказом директора ДП «ММТП» від 23 березня 2016 року № 111 (пункт 1) на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани з позбавленням 100 % премії за лютий 2016 року за порушення пунктів 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього розпорядку та пунктів 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4, 5.3 посадової інструкції начальника вантажного району. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки він був відсутній на робочому місці з поважних причин, про що також свідчить відмова Профспілки у притягненні його до дисциплінарної відповідальності. Крім того, він не був ознайомлений з новою редакцією Правил внутрішнього трудового розпорядку.Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати пункт 1 вищевказаного наказу.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу директора ДП «ММТП» від 23 березня 2016 року № 111 в частині оголошення догани начальнику першого вантажного району ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що 29 лютого 2016 року в період з 08 години 44 хвилин по 11 годину 55 хвилин позивач був відсутній на робочому місці у зв`язку з тим, що він як представник ППО ДП «ММТП» брав участь у розгляді справи за позовом Профспілки до ДП «ММТП» про зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням виборного органу Профспілки від 12 березня 2016 року було відмовлено в задоволенні подання директора ДП «ММТП» про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки встановлено факт відсутності працівника на робочому місці з поважних причин. Правомірність обґрунтування рішення виборного профспілкового органу обговорюватися не може, в іншому випадку буде мати місце вихід суду за межі своєї компетенції. З цього випливає, що відповідач не мав права застосувати до позивача дисциплінарне стягнення без згоди профспілкового органу за наявності обґрунтування цим органом такої відмови, а не з мотивів відмови. Таким чином, у ДП «ММТП» не було законних підстав для застосування до працівника дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Оскільки дії позивача не відповідали вимогам пунктів 3.1.2, 3.1.13, 3.1.17 Правил внутрішнього трудового розпорядку та пунктів 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4, 5.3 посадової інструкції і були вчинені ним без поважних причин, то ОСОБА_1 допущено порушення трудової дисципліни. Пунктом 7.10 вказаних Правил передбачено право позбавлення працівника премії за вчинення дисциплінарного проступку незалежно від вжиття заходів дисциплінарного стягнення. Отже, позбавлення премії не є заходом дисциплінарного стягнення і може застосовуватися роботодавцем без згоди виборного профспілкового органу, а тому позов про скасування пункту 1 наказу від 23 березня 2016 року № 111 в частині позбавлення премії не підлягає задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а апеляційну скаргу ДП «ММТП» задоволено. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2017 року в частині визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу від 23 березня 2016 року № 111 про оголошення догани ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 не повідомив керівництво або осіб, які здійснюють контроль за виконанням працівниками своїх трудових обов`язків, про залишення ним території Підприємства, тобто самовільно залишив робоче місце. Такі дії позивача є порушенням вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції начальника вантажного району і свідчать про його відсутність на робочому місці без поважних причин. Повістка про виклик до судуна 29 лютого 2016 року у справі за позовом Профспілки до ДП «ММТП» про зобов`язання вчинити певні дії була видана ОСОБА_1 як представнику ППО ДП «ММТП» після закінчення судового засідання. Більше того, під час розгляду вказаної справи, крім позивача, Профспілку також представляла інша особа, і суд не постановляв ухвалу про визнання явки ОСОБА_1 обов`язковою. Заява про надання скороченого робочого часу була надана позивачем о 14 годині 29 лютого 2016 року, а тому не може свідчити про те, що він належним чином оформив свою відсутність на роботі. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним. Таким чином, місцевий суд дійшов помилкового висновку про неможливість перевірки відповідності рішення профспілкового комітету нормам трудового законодавства. З огляду на викладене, у відповідача були законні підстави для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього стягнення у вигляді догани, оскільки рішення ППО ДП «ММТП» є необґрунтованим, не містить посилання на правове обґрунтування незаконності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та в ньому неправильно викладені обставини, за яких позивач допустив порушення трудової дисципліни.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив рішення Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2017 рокускасувати повністю, а рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2017 року - в частині відмови в задоволенні позову і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не дав належної оцінки рішенню ППО ДП «ММТП» від 12 березня 2016 року, яким було відмовлено в задоволенні подання директора ДП «ММТП» про його притягнення до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про необґрунтованість цього рішення. Норми трудового законодавства не містять вимог про необхідність надання профспілковим комітетом обґрунтованої відмови у притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Власник або уповноважений ним орган не наділений правом робити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету. Суд не має повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету. Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для скасування оспорюваного наказу в частині позбавлення його премії, оскільки її нарахування залежить від виконання плану щодо отримання Підприємством прибутку. Крім того, колективним договором передбачено, що у випадку оголошення попередження щодо неналежної якості виконаної працівником роботи премія може бути зменшена на 5 % за кожне таке попередження. Тобто вказаним договором взагалі не передбачене право роботодавця на позбавлення працівника премії у зв`язку з оголошенням догани. Місцевий суд не допитав як свідка голову ППО ДП «ММТП» Гусака О. В. , який міг підтвердити факт обізнаності директора Підприємства про здійснення ним представництва Профспілки в суді. Також судами не дана оцінка тим обставинам, що Профспілка повідомляла відповідача про залучення її членів до участі у профспілковій роботі протягом двох годин по понеділках.

У вересні 2017 року ДП «ММТП» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати за аналогією й до передбачених частиною другою статті 252 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), частиною другою статті 41 цього вказаного Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. Посилання місцевого суду на відсутність у нього повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним. В суді першої інстанції позивач не заявляв клопотання про допит як свідка голови ППО ДП «ММТП» Гусака О. В . Пунктом 2.3 додатку 5 до Колективного договору передбачено право директора Підприємства зменшувати розмір премії повністю або частково на підставі переліку виробничих недоліків (додаток 12), серед яких є невиконання працівником норм цього договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу № 266/1124/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення, якими є догана і звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За змістом статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Судами встановлено, щоз 1982 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ДП «ММТП» та з 21 червня 2009 року обіймає посаду начальника першого вантажного району.

Згідно з пунктами 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4, 5.3 посадової інструкції № 2-06-16, затвердженої 23 грудня 2005 року начальником ДП «ММТП», начальник вантажного району зобов`язаний забезпечувати: керування виробничо-господарською діяльністю вантажного району; участь у вишукуванні додаткових обсягів вантажів з максимальними акордними ставками; виконання наказів, розпоряджень, заходів, інших документів, виданих керівником порту; дотримання трудового законодавства на районі зі всіх питань праці, відпочинку та трудової дисципліни, виконання заходів, встановлених Колективним договором. За невиконання цієї інструкції несе відповідальність. Начальник повинен знати Закони України, КЗпП України, Закон України «Про охорону праці» (в межах своєї компетенції), Колективний договір порту, Правила внутрішнього трудового розпорядку порту, накази та розпорядження начальника порту, розпорядження головного інженера порту і заступників начальника порту.

Пунктами 3.1.2, 3.1.13, 3.1.17 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «ММТП» передбачено, що працівник зобов`язаний починати роботу відповідно до діючого режиму робочого дня. Бути на робочому місці від часу початку роботи до часу закінчення роботи, за винятком встановлених перерв на відпочинок і харчування. Дотримуватись існуючих (діючих) в порту (ДП «ММТП») нормативних документів (положень, інструкцій, процедур, методик та ін.), іншого чинного законодавства. Оформити належним чином свою відсутність на роботі до настання дати відсутності, або по телефону повідомити безпосереднього керівника в перший день невиходу на роботу про причини відсутності, якщо відсутність на роботі неможливо було передбачити заздалегідь (наприклад, хвороба). В день виходу на роботу після відсутності надати безпосередньому керівнику та далі - табельнику лист непрацездатності чи інший виправдувальний документ разом із заявою, завізованою керівником.

Незалежно від застосування заходів дисциплінарного стягнення, працівник, який допустив провину, втрачає премії за підсумками роботи за місяць повністю або частково за той місяць, в якому зроблена провина, про що видається наказ директора порту або розпорядження керівника підрозділу (пункт 7.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «ММТП»).

Із зазначеними Інструкцією та Правилами позивач був ознайомлений належним чином.

Протоколом позачергового засідання загальних зборів ППО ДП «ММТП» від 17січня 2016 року № 1/01/2016 підтверджується, що ОСОБА_1 було прийнято в члени цієї профспілки та обрано членом профспілкового комітету.

В січні 2016 року ППО ДП «ММТП» звернулася до Приморського районного суду міста Маріуполя з позовом до ДП «ММТП» про зобов`язання вчинити певні дії. Судом було відкрито провадження у вказаній справі та призначено її розгляд на 09 годину 29 лютого 2016 року.

Згідно з табелем робочого часу за 29 лютого 2016 року позивач зайшов на територію ДП «ММТП» о 06 годині 05 хвилин, вийшов - о 08 годині 44 хвилини та повернувся на робоче місце об 11 годині 55 хвилин.

Сторонами не заперечувалося, що 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 як представник ППО ДП «ММТП» брав участь у розгляді вказаної справи в суді. Однак позивач не повідомив керівництво або осіб, які здійснюють контроль за виконанням працівниками своїх трудових обов`язків, про залишення ним території Підприємства, тобто самовільно залишив робоче місце.

У зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці 29 лютого 2016 року в період з 08 години 44 хвилин по 11 годину 55 хвилин 04 березня 2016 року директор ДП «ММТП» звернувся до виборного органу ППО ДП «ММТП» з поданням про надання згоди на застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, посилаючись на порушення працівником пунктів 3.1.2, 3.1.13, 3.1.17 Правил внутрішнього трудового розпорядку та пунктів 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4, 5.3 посадової інструкції начальника вантажного району.

Рішенням виборного органу ППО ДП «ММТП» від 12 березня 2016 року в задоволенні вказаного подання було відмовлено у зв`язку з невстановленням порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни та відсутністю працівника на робочому місці з поважних причин. 14 березня 2016 року це рішення було направлено директору ДП «ММТП» засобами поштового зв`язку.

Пунктом 1 наказу директора ДП «ММТП» від 23 березня 2016 року № 111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» начальнику вантажного району ОСОБА_1 оголошено догану за порушення пунктів 3.1.2, 3.1.13, 3.1.17 Правил внутрішнього трудового розпорядку, пунктів 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4, 5.3 посадової інструкції начальника вантажного району та позбавлено 100 % премії за лютий 2016 року. В наказі зазначено, що відмова виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «Маріупольський торгівельний порт» профспілки працівників вугільної промисловості України є немотивованою.

Згідно з частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 163цс14.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника (притягнути його до дисциплінарної відповідальності) без згоди виборного органу профспілки слід виходити з того, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника (притягнення його до дисциплінарної відповідальності), а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватися судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України 2004 року) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності такого притягнення абопосилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких таке притягнення є порушенням законних прав працівника.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав такого притягнення, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК України 2004 року є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

За аналогією правило частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників, членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-119цс15.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що в порушення вимог посадової інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку позивач не оформив належним чином свою відсутність на роботі до настання дати цієї відсутності та не повідомив керівника Підприємства про причини залишення 29 лютого 2016 року робочого місця, а також те, що рішення ППО ДП «ММТП» про відмову у наданні згоди на притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не містить належного правового обґрунтування, в ньому неправильно викладені обставини, за яких працівник допустив порушення трудової дисципліни, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування рішення місцевого суду в частині визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу від 23 березня 2016 року № 111 про оголошення позивачу догани та відмови в задоволенні позову у вказаній частині.

Оцінка обґрунтованості рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення здійснена апеляційним судом з урахуванням вищенаведених правових висновків Верховного Суду України, якими спростовуються доводи касаційної скарги про те, що: норми трудового законодавства не містять вимог про необхідність надання профспілковим комітетом обґрунтованої відмови щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; власник або уповноважений ним орган не наділений правом робити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету щодо ненадання згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності; суд не має повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що повідомлення головою Профспілки Гусаком О. В. директора Підприємства про здійснення позивачем представництва ППО ДП «ММТП» в суді не звільняло ОСОБА_1 від обов`язку повідомити керівництво про залишення роботи у дні проведення судових засідань, зокрема 29 лютого 2016 року. Крім того, під час розгляду вказаної справи, крім позивача, Профспілку також представляла інша особа, і суд не визнавав явку ОСОБА_1 обов`язковою.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу від 23 березня 2016 року № 111 про позбавлення позивача премії за лютий 2016 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильно висновку про те, що таке право роботодавця передбачене пунктом 7.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «ММТП», згідно з яким незалежно від застосування заходів дисциплінарного стягнення, працівник, який допустив провину, втрачає премії за підсумками роботи за місяць повністю або частково за той місяць, в якому зроблена провина, про що видається наказ директора порту.

Аргументи заявника щодо неправомірності позбавлення його премії з посиланням на пункт 7.11 Колективного договору та додаток 5 до цього договору є неспроможними, оскільки цими положеннями врегульовані питання виплати та зменшення премії працівникам в залежності від результатів господарської діяльності Підприємства та виконання ними плану роботи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої (у незміненій після апеляційного перегляду частині рішення) та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

За встановлених обставин Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що застосоване до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани відповідає виявленому порушенню трудової дисципліни та накладене з дотриманням визнченого КЗпП України порядку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням того, що інші наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення судів першої (у незміненій частині) та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2017 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов