П О С Т А Н О В А

іменем України

03 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрветсанзавод», третя особа Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання недійсними наказів,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що рішенням Дніпровського районного суду від 15 червня 2016 року її було повновлено на роботі на посаді провідного бухгалтера ДП «Укрветсанзавод» та стягнуто на її користь з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вказувала, що наказом відповідача № 2-к/17 від 05 січня 2017 року її було поновлено на посаді, а наказом № 3-к/17 від 10 січня 2017 року звільнено з посади за угодою сторін. Посилалася, що обидва накази підписані неуповноваженою особою, зокрема в.о генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_2 , який ще 13 грудня 2016 року був звільнений із займаної посади наказом Держпродспоживслужби від 14 грудня 2016 року. У зв`язку із наведеним просила визнати недійсними накази відповідача № 2-к/17 від 05 січня 2017 року про її поновленння та № 3-к/17 від 10 січня 2017 року про її звільнення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2019 року провадження у справі закрите на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Ухвала суду мотивована тим, що даний спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що спір виник із порушення її цивільних, а саме трудових прав, не містить вимог майнового характеру, а тому має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Вказує, що даний позов обумовлений невірним виконанням рішення Дніпровського районного суду від 15 червня 2016 року по справі, провадження у якій відкрите ще до порушення господарським судом у червні 2016

- 2 -

року справи про банкрутство ДП «Укрветсанзавод».

Відповідач ДП «Укрветсанзавод» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу і правомірно закрив провадження у справі, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду про підвідомчість справи господарським судам в рамках справи про банкрутство відповідача.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити і скасувати ухвалу Дніпровського районного суд м.Києва як незаконну.

Представник відповідача ДП «Укрветсанзавод» адвокат Гребенченко О.А. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд виходив з того, що у відношенні відповідача 15 червня 2016 року Господарським судом м.Києв порушена справа про банкрутство, а відтак згідно ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» даний спір підлягає вирішенню господарським судом в межах справи про банкрутство.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Указана норма кореспондується з положеннями ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якою визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» незалежно від настання строку виконання зобов`язань.

Отже, за змістом даних норм господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, визначена юрисдикційність не будь-яких спорів, а виключно майнових спорів з вимогами до боржника, що має на меті захист прав кредитора, який може,

- 3 -

за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх майнових вимог.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ДП «Укрветсанзавод» з вимогами про визнання недійсними наказів відповідача про її поновлення та звільнення. При цьому жодних позовних вимог майнового характеру, тобто таких вимог, які підлягають вартісній оцінці, до відповідача не заявлялося.

Таким чином, позовні вимоги до відповідача є немайновими, а спір не стосується питання щодо формування господарським судом активу боржника, а тому не пов`язаний зі здійсненням провадження у справі про банкрутство ДП «Укрветсанзавод», а отже, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 289/2227/17, де у спорі про розірвання договору оренди за позовом фізичної особи до юридичної особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, Велика Палата вказала, що вимоги позивача носять немайновий характер і не стосуються питання щодо формування активу боржника, а тому не пов`язані зі здійсненням провадження у справі про банкрутство відповідача, а відтак суди вірно вирішили справу в порядку цивільного судочинства.

Суд наведених обставин не врахував і необгрунтовано закрив провадження у справі.

Доводи представника ДП «Укрветсанзавод» про поширення юрисдикції господарського суду на даний спір з урахуванням того, що скасування оспорюваних позивачкою наказів може потягнутиза собою майнові вимоги, колегія суддів вважає необгрунтованими і відхиляє з викладених вище підстав, оскільки ніяких вимог майнового характеру позов не містить. У випадку заявлення позивачкою таких вимог, суд має вирішити питання згідно закону.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інтанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: