Справа № 2/593/259/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2019 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, вказуючи, що вона 1 червня 2019 року позичила ОСОБА_2 4 000 доларів США, які вона обіцяла повернути до 1 липня 2019 року, і хоч обумовлений строк повернення боргу закінчився, проте відповідачка в добровільному порядку боргу не повернула, звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути із відповідачки в примусовому порядку вищевказаний борг та понесені нею судові витрати.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У поданій заяві вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статі 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодацеві позику ( грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 1 червня 2019 року між відповідачкою ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 було укладено письмовий договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші в сумі 4000 доларів США, які зобовязувалася повернути їй у термін, зазначений у розписці, а саме до 1 липня 2019 року.

Для підтвердження факту позики грошей позивачка представила суду розписку, яка є доказом укладеного між сторонами договору позики.

Відповідачка факт позики визнала, що підтверджується поданою нею суду письмовою заявою, у якій не заперечувала проти задоволення заявлених позивачкою позовних вимог та просила справу розглядати у її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

А так як судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, однак відповідачка своїх зобовязань по виконанню укладеного нею з позивачкою договору не виконала, в обумовлений у розписці строк грошей позивачці не повернула і цей факт вона визнала, подавши суду свою письмову заяву, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу по договору позики слід задоволити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.524-526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, ч. 4 ст.206, ст.ст.258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 », в користь ОСОБА_1 :

- 4 000 ( чотири тисячі) доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 96 747 (девяносто шість тисяч сімсот сорок сім) гривень 82 коп. - боргу по договору позики;

1008 ( одну тисячу вісім) гривень 80 коп. - сплаченого позивачкою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами повного судового рішення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.