Єдиний унікальний номер 235/2993/19 Номер провадження 22-ц/804/2451/19
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за участі третіх осіб ОСОБА_4 та Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року (головуючий у 1 інстанції Величко О.В.), -

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користуватися будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він є власником цього майна в якому відповідачі відсутні без поважних причин понад один рік.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням суду встановлено, що відповідачі постійно проживали у спірному будинку як члени сім`ї співвласника та набули право користування цим житловим приміщенням. Суд зробив висновок про те, що відповідачі залишили будинок не з власної волі. Згідно висновків суду підтверджені обставини про те, що позивач створював перешкоди відповідачам для користування спірним майном.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд неповно з`ясував обставини справи та посилаючись на обставини щодо відсутності у відповідача права вимагати усунення порушень його прав як власника не врахував що на підставі наявних доказів підтверджено його право власності на спірне майно.

Також суд не дав оцінки тим обставинам що фактичні дії відповідачів свідчать про те, що вони протягом тривалого часу не проявляють інтересу до житлового будинку.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того що судом неправильно до спірних відносин щодо усунення порушень прав власника застосовані положення норм матеріального права які регулюють житлові відносини найму.

У відзивах третьої особи та відповідачів, поданих через представника ОСОБА_5 йдеться про те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю позивача і третьої особи ОСОБА_4 та позивач у різні способи перешкоджав проживанню відповідачів за вказаною адресою, провокував конфліктні ситуації з метою недопущення проживання останніх в будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, за відсутності відповідачів та третьої особи, які надали письмові відзиви на апеляційну скаргу, та представник яких просила розглянути справу без її участі, також за відсутності третьої особи Центру надання адміністративних послуг м.Покровськ представник якого просила розглянути справу без неї, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000га по АДРЕСА_1 ) згідно договору купівлі-продажу від 30 січня 2008 року № 5/24-43 /а.с.7/.

Згідно технічного паспорту ОСОБА_1 є власником садибного будинку АДРЕСА_1 а.с.8-13/.

Відповідно до домової книги в спірному будинку рахується зареєстрованими ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 /а.с.14-18/.

В реєстраційному посвідченні зазначено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстрований за громадянином ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 1998 року та записаний в реєстрову книгу № 28 за реєстровим № 2003 /а.с.19-20/.

В довідці № 16 від 16 квітня 2019 року зазначено, що діти ОСОБА_1 - ОСОБА_2 1994 року народження та ОСОБА_3 1999 року народження зареєстровані за даною адресою, проте з березня 2018 року проживають за іншою адресою /а.с.22/.

За змістом довідки Покровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області № 9438/401/01 від 21 березня 2018 року з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 щодо притягнення до кримінальної відповідальності відповідачів та третьої особи ОСОБА_4 мали місце звернення ЄО № 15371 від 08 грудня 2017 року, ЄО № 15431 від 09 грудня 2017 року, ЄО № 759 від 15 січня 2018 року, ЄО № 2573 від 24 лютого 2018 року та ЄО № 2672 від 27 лютого 2018 року /а.с. 52/.

Довідкою Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» № 63 від 27 травня 2019 року підтверджено обставини, щодо відбування покарання в установі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22 березня 2019 року /а.с. 96/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд керувався статтею 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, однак згідно цієї статті підставою може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Суд вірно зазначив, що на підставі ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом

Та приживання в спірному будинку відповідачів, як дітей позивача, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як набуття права користування власністю що пов`язане із сімейними, родинними відносинами на підставі ст. 405 ЦК України.

Поняття члена сім`ї міститься в Сімейному кодексі України та Житловому кодексі України, згідно з положеннями яких діти належать до сім`ї своїх батьків. Беззаперечним є та обставина, що позивач є батьком відповідачів /а.с. 45, 48/.

Отже вирішальним для розгляду даної справи є з`ясування обставин на яких підставах відповідачі вибули із займаного житла та чи узгоджувалися їхні дії з їх волевиявленням та втратою інтересу до спірного майна.

Зібрані письмові докази вказують на те, що відповідачі вважали будинок АДРЕСА_1 місцем свого постійного проживання.

Підтвердженням проживання в спірному будинку відповідачів на правах членів сім`ї є та обставина що останні проживали в будинку протягом тривалого часу, з часу свого народження та відсутні відомості про наявність в них іншого житла. Зокрема згідно довідки № 16 від 16 квітня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з березня 2018 року проживають за іншою адресою.

В судовому засіданні ствердження відповідачів про наявність перешкод в користуванні будинком та їх вимушене залишення спірного майна підтверджене зокрема даними з Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо неодноразових звернень учасників даної справи до органів поліції з питань відкриття кримінальних проваджень. Та вірні висновки суду першої інстанції про те, що встановлені обставини з приводу звернень сторін до правоохоронних органів охоплюються поняттям про поважні причини відсутності члена сім`ї в спірному житлі.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв`язку із труднощами спільного поживання, в березні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимушено переїхали в інше місце проживання.

Також обґрунтовано в підтвердження неприязних стосунків суд врахував ту обставину, що при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_2 пов`язаного зі зміною адреси його проживання вказана причина - наявний конфлікт з батьком ОСОБА_1 , що відображено в ухвалі Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2018 року /а.с. 108 - 109/.

З огляду на викладені обставини не свідчить про порушення чинного законодавства посилання суду першої інстанції на положення частини 2 статті 71 ЖК України, згідно якої жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача понад шість місяців у випадку його засудження до позбавлення волі на певний строк - протягом усього часу відбування покарання, якщо в цьому будинку залишилися проживати інші члени сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачів на користування будинком АДРЕСА_1 не підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень статті 405 ЦК України, оскільки воно не є абсолютним та може підлягати законним обмеженням такими, які передбачені законом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Судді: