КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/127/19
Головуючий у першій інстанції - Бабко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просили стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7. 12 420 грн як безпідставно набуте майно (грошові кошти) та 1529,73 грн - як інфляційних нарахувань від простроченої суми; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 20 552,55 грн як безпідставно набуте майно (грошові кошти) та 2531,33 грн - як інфляційних нарахувань від простроченої суми; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 775 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 21 452 грн як безпідставно набуте майно (грошові кошти); стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 125 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 3460 грн, як безпідставно набуте майно (грошові кошти), а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 жовтня 2017 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 775 доларів США і від ОСОБА_4 125 доларів США, що підтверджується розпискою, зробленою ОСОБА_6 .

В подальшому, 06 жовтня 2017 року ОСОБА_2 переказав на банківську картку ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 14 098,35 грн та 6454,21 грн, а 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 переказав на банківську картку відповідача грошові коти у розмірі 12 420 грн.

В позовній заяві вказано, що ніяких правочинів щодо підстав сплати коштів між позивачами та відповідачем не було укладено, а тому 04 липня 2018 року позивачами було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення коштів, проте останній відповіді на вказану вимогу не надав й кошти не повернув, у зв`язку із чим позивачі змушені звернутись до суду із позовом для захисту своїх прав.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, яку аргументовано тим, що суд першої інтонації в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що між позивачами та відповідачем укладено договір про надання послуг, проте суд не навів жодну норму цивільного законодавства, яка регулює відносини за договором про надання послуг. Окрім того, на думку апелянт не було доведено факт укладення договору, оскільки мотивувальна частині оскаржуваного рішення не містить відомостей щодо істотних умов такого договору із посиланням на відповідні докази. Також в апеляційній скарзі вказано, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач дійсно придбавав програмне забезпечення та передав його позивачам, що могло б свідчити про виконання з його боку взятих на себе зобов`язань. Також апелянт вказує, що протокол робочої зустрічі від 17 вересня 2017 року та протокол робочої зустрічі 2 є лише намірами осіб про спільну діяльність у майбутньому та створення юридичної особи, і вони не є ні договором, ні пропозицією укласти договір і не породжують ніяких прав та обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

27 серпня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_6 , відповідно до якого вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами існували договірні відносини й ним було правомірно отримано вказані грошові кошти за виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що 17 вересня 2017 року відбулася офіційна зустріч за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і за протоколом офіційної зустрічі визначено створення проекту.

Відповідно до протоколу від 17 вересня 2017 року на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було покладено обов`язок плану реалізації проекту та погодження формату, обсягу передачі даних розробникам програмного продукту, а на відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покладався обов`язок з написання технічного завдання та формування бюджету під визначені задачі.

Так суд першої інстанції встановив, що 04 жовтня 2017 року на електронну адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було направлено лист, відповідно до якого погоджено обсяг та порядок внесення оплати в межах проекту, що підтверджується витягами з електронної пошти.

ОСОБА_6 04 жовтня 2017 року отримав грошові кошти у розмірі 775 доларів США від ОСОБА_3 та 125 доларів США від ОСОБА_4 , що разом складає 900 доларів США, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с.5).

06 жовтня 2017 року ОСОБА_6 отримав грошові кошти на картковий рахунок від ОСОБА_2 у розмірі 14098,35 грн та 6454,21 грн (а.с.5).

10 жовтня 2017 року ОСОБА_6 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 на картковий рахунок у розмірі 12420 грн (а.с.6).

В подальшому, 15 січня 2018 року ОСОБА_9 було повідомлено інших учасників проекту про фактичну зупинку проекту у зв`язку із невиконанням сторонами завдань, поставлених на зустрічах та погоджених листами.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами велися попередні домовленості щодо надання певних послуг за грошову винагороду. Зокрема, як вбачається із наданої ОСОБА_6 копії електронної переписки, між позивачами з однієї сторони, та відповідачем з другої сторони велися перемовини з приводу надання певного виду послуг (а.с.86-100).

Разом з тим, зі змісту наданої копії розписки про надання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_6 на загальну суму 900 доларів США не вбачається того, що вказані кошти були надані на виконання умов якого-небудь правочину чи договору (а.с.5). Так само і не вбачається вказаного із наданих копій квитанцій про перерахування грошових коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (а.с.5-6).

Відповідно до положень ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Як вбачається із матеріалів справи, сума, яка була надана та перерахована на користь ОСОБА_6 у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, сторони не дотримались вимог законодавства щодо письмової форми правочину.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог також мотивував свій висновок тим, що положення статті 1212 ЦК України неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки матеріали справи містять докази про договірний характер правовідносин.

Суд апеляційної інстанції із вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття позиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Разом з тим, як вбачається із наданих сторонами доказів, між сторонами дійсно велися певні перемовини щодо співпраці по розробці й створенню електронної бібліотеки, проте надані копії чеків та розписки, а також копії електронної переписки не дають підстав вважати, що між сторонами дійсно було досягнуто згоди та домовленості щодо істотних умов договору, зокрема щодо предмета договору, ціни, строку його виконання, права та обов`язки сторін.

Також відповідачем не було надано до суду жодних актів прийому-передачі виконаних робіт чи інших доказів, які б підтверджували виконання ним яких-небудь умов договору, що б свідчило про певне виконання взятих зобов`язань.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Положення статті 1212 ЦК України, яка визначає порядок та підстави повернення безпідставно набутого майна, слід застосовувати у позадоговірних відносинах за відсутності відповідного договірного регулювання спірних відносин.

Вказана правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №365/810/16, провадження №61-16016св18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про договірний характер спірних правовідносин та про відсутність підстав для застосування положень статті 1212 ЦК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивачів щодо стягнення інфляційних витрат за грошові кошти, які були одержані ОСОБА_6 є правомірними, оскільки у відповідача не було правових підстав на отримання вказаних грошових коштів і з моменту їх отримання він був зобов`язаний їх повернути, що ним зроблено не було, внаслідок чого у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачами.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374? 376, 381 - 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 12420 грн, як безпідставно набуте майно та 1529,73 грн як інфляційні нарахування від простроченої суми.

Стягнути ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 20552,55 грн, як безпідставно набуте майно та 2531,33 грн як інфляційні нарахування від простроченої суми.

Стягнути ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 775 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 21452 грн, як безпідставно набуте майно.

Стягнути ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 125 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 3460 грн, як безпідставно набуте майно.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 понесені судові витрати у розмірі 480,25 грн на кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:

________________ _________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв