ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/20512/14-ц

Провадження № 22-ц/818/3414/19

30 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

учасники справи:

заявник - прокурор Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

заінтересована особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 23 лютого 2015 року у складі судді Майстренка О.М., -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року прокурор Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради (надалі ХМР) звернувся до суду із заявою, у якій просив визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 і до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , відумерлою та передати квартиру у власність територіальної громади м. Харкова в особі ХМР.

В обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (надалі Квартира). На час смерті зі спадкоємцем у Квартирі ніхто зареєстрований не був, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємці не звернулися, що свідчить про те, що на спадкове майно жодна особа не претендує.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року позов прокурора задоволено. Визнано спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_3 , яка складається із квартири АДРЕСА_1 , відумерлою.

Рішення суду мотивовано тим, що з ОСОБА_3 станом на 2 грудня 2010 року у Квартирі ніхто зареєстрований не був. Згідно відповіді Третьої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 заповіту та (або) спадкового договору не складала, із заявами про прийняття спадщини після її смерті ніхто зі спадкоємців не звертався. Згідно свідоцтва про право власності на житло спадкодавцю на час її смерті на праві власності належала Квартира, яка увійшла до складу спадщини, яка в силу вимог закону має бути визнана відумерлою.

В поданій 31 травня 2019 року апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на не дослідження судом всіх доказів, не встановлення всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є правнуком спадкодавця ОСОБА_3 , який народився за її життя. На час смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 було дев`ять років, тому він уважається таким, що прийняв спадщину. При подачі позову прокурором та розгляду справи у 2015 році ОСОБА_2 або його законних представників до участі у справі залучено не було, хоча вирішено питання про його права та обов`язки.

ХМР у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 167-169) проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Посилається на те, що оскільки на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 постійно не проживав разом зі спадкодавцем. Він не може вважатися таким що прийняв спадщину. На час ухвалення рішення суду, що оскаржується спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Заслухавши доповідь судді, пояснення з представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) , яка є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) (а.с. 151 - 152).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану Ляпунова - прізвище ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 6 жовтня 1978 (а.с. 154).

Згідно даних свідоцтва про народження НОМЕР_3 батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с. 153).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 155).

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 156).

Надані апелянтом документи свідчать про те, що покійна була прабабкою ОСОБА_2 по лінії матері.

Інформація про спадкоємців покійної в спадковому реєстрі відсутня (а.с. 13-14).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 (донька померлої) мешкає в республіці Комі, з заявою про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений строк вона не заверталася. Не подавала таку заяву і онука покійної - ОСОБА_4 (а.с. 122 - 124).

Згідно ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Тому апеллянт є спадкоємцем ОСОБА_3 п`ятої черги.

Відповідно до ч.ч 4,5 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частини 2 - 4 ст. 1273 ЦК України встановлюють особливий порядок відмови від прийняття спадщини для осіб, цивільна дієздатність яких обмежена. Такі особи можуть відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

На час відкриття спадщини 02.12.2010 апелянт був малолітньою особою віком 9 років. Згідно даних спадкового реєстру заяв про відмову від спадщини з боку батьків ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не надходило.

Відповідно до вимог ст. 1277 ЦК України за заявою органу місцевого самоврядування спадщина може бути визнана судом відумерлою за умови відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Задовольняючи позов прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_7 смерті ОСОБА_3 і складається із квартири АДРЕСА_1 , суд помилково виходив з того, що спадкоємці за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Оскаржуваним рішенням суду порушуються майнові права неповнолітнього на оформлення спадщини у вигляді нерухомого майна, яку він прийняв після смерті прабабки - ОСОБА_3 .

Частинами 1, 2, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи, що суд першої інстанції належним чином обставини справи не з`ясував, його висновки не відповідають обставинам справи та, як наслідок, неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_2 , піддягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

в задоволені позову прокурора Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний