У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві подання головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вахрушевої Р.М. про розшук боржника ОСОБА_1 , поданого в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вахрушева Р.М. звернулася до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 , поданого в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи подання тим, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 23314007 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2233/10, виданого 10.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Боржником вказане рішення суду не виконується. Державним виконавцем проведені виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме: здійснено запити до державних органів: ДФС України, Пенсійного Фонду України. Однак вжиті заходи виявились безрезультатними, будь-яке майно чи рахунки в банках на боржника не зареєстровані. 09.08.2019 року за наслідком виходу державного виконавця за місцем проживання боржника ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , останню не розшукано, за даною адресою вона не проживає, її місцезнаходження невідоме, засобів зв`язку з боржником не виявлено, про що складено відповідний акт.

Враховуючи викладене, державний виконавець звернулася до суду із поданням про розшук боржника, оскільки на даний час відсутні відомості про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані стороною докази, суд приходить до висновку про задоволення подання з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.06.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

10.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-2233/10 на примусове виконання рішення суду від 22.06.2010 року.

14.12.2010 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві Омельченко В.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 23314007 на підставі вказаного вище виконавчого листа.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, наданих на запити державного виконавця, інформація стосовно осіб - боржників, які отримують пенсію, працюють за трудовим та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи, про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями та про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб щодо ОСОБА_1 відсутня.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві боржник ОСОБА_1 зареєстрованою по м. Києву не значиться.

09.08.2019 року за наслідком виходу державного виконавця за останнім відомим місцем проживання боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , останню за даною адресою не розшукано, про що складено відповідніий акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Підставою для розшуку боржника є відсутність відомостей про місце проживання боржника, його майна.

Питання оголошення розшуку боржника, що регулюється ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», здійснюється відповідно до Порядку розшуку боржника - фізичної особи, затвердженого наказом МВС України від 27.08.2008 №408.

Відповідно до п. 1.5 Порядку розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або за місцем проживання (перебування) стягувача. Ухвалою суду визначається підрозділ внутрішніх справ, на який покладається розшук боржника.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Принцип обов`язковості судового рішення, закріплений на конституційному рівні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), набуває свого втілення у судоустрійному і процесуальному законодавстві. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи, є найважливішим актом судової влади. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» воно покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Судове рішення ухвалюється іменем України незалежно від того, до якого рівня судової системи або юрисдикції належить суд і в якому складі суддів (одноособово чи колегіально) розглянуто справу; саме в ньому підбивається підсумок судового розгляду.

Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Що стосується обов`язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі ОСОБА_4 ) .

Європейський суд з прав людини наголошує, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя і вагомим складником доступу до суду. З позиції Суду правосуддя було б примарним, якби національна правова система держави дозволяла остаточне, обов`язкове судове рішення залишати невиконаним на збиток одній зі сторін. Крім того, у рішенні по справі «Бурдов проти Росії» Суд вказав, що виконання рішення чи постанови будь-якого суду слід вважати невід`ємною частиною «справедливого судового розгляду» в значенні статті 6 Конвенції. Окрім того, підкреслено, що для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Не вживаючи заходів до виконання судових рішень, які набрали законної сили, упродовж тривалого часу - є позбавленням положення п. 1 ст. 6 Конвенції будь-якого сенсу, а значить є його порушенням.

Беручи до уваги вимоги закону щодо обов`язковості виконання рішення суду, ухваленого іменем України, з метою дотримання принципу верховенства права щодо юридичної визначеності, суд приходить до висновку про задоволення подання головного державного виконавця про розшук боржника ОСОБА_1 , оскільки рішення суду відповідачем не виконано та на даний час відсутні відомості про місце її проживання або перебування.

Виходячи з того, що останнім відомим місцем проживання боржника є АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне доручити проведення розшуку боржника Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 7, 18, 259-261, 353, 355, 438 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Подання головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вахрушевої Р.М. про розшук боржника ОСОБА_1 , поданого в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, - задовольнити.

Оголосити розшук боржника за виконавчим провадженням № 23314007 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Проведення розшуку боржника доручити Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 20.09.2019 року.

Суддя: О.М. Панченко