КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року (суддя Кошель Б.І.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,

встановила:

у вересні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання договору оренди землі № б/н від 7 серпня 2014р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 від 14 лютого 2018р.; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер 39730619 від 17 лютого 2018р.; визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 19 лютого 2018р., укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0011, площею 2,4723 га; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40005822 від 5 березня 2018р. та стягнути з відповідачів судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,4723 га з кадастровим номером :03:006:0011, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

7 серпня 2014р. позивач уклав з ОСОБА_1 договір оренди землі, за яким останній передавав йому в оренду вищезазначену земельну ділянку. 24 березня 2015р.

державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В., було зареєстроване право орендиземельної ділянки за товариством.

Позивач зазначав, що 14 лютого 2018 року отримав від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку на підставі п. 33 цього договору, яке було мотивоване тим, що ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов`язання по сплаті орендної плати за 2016, 2017 роки.

Позивач вважає, що підстав для розірвання спірного договору оренди в односторонньому порядку у орендодавця не було, оскільки товариство належним чином сплатило відповідачу орендну плату за 2016, 2017 роки.

Позивач посилався на те, що у березні 2018р. з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 17 лютого 2018р. державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В.А. на підставі повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку.

Крім того, 19 лютого 2018р. ОСОБА_1 уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди спірної земельної ділянки, на підставі якого 5 березня 2018р. державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Позивач стверджував, що внаслідок розірвання ОСОБА_1 договору оренди в односторонньому порядку без правових підстав і передачі земельної ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод», його незаконно було позбавлено права оренди земельної ділянки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ Агрофірма «Матюші» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на помилковість та невідповідність висновків суду про наявність підстав для розірвання орендодавцем в односторонньому порядку договору оренди від 7 серпня 2014р. фактичним обставинам справи, оскільки надані ним відомості на виплату грошових коштів в рахунок орендної плати є належними доказами виконання позивачем договору оренди, містять обов`язкові реквізити, передбачені чинним законодавством, та інформацію про предмет доказування.

Також позивач вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що підписи у відомостях на виплату грошей в рахунок оренди навпроти прізвища ОСОБА_1 різняться, так як почеркознавча експертиза не проводилася, тому доводи представника відповідача про те, що підписи у відомостях вчинені іншою особою мали бути відхилені судом, як такі, що не відповідають критеріям допустимості, достовірності та достатності; судом неправомірно та безпідставно зроблено висновок про систематичне невиконання позивачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної виплати орендної плати відповідачу.

Крім того, позивач зазначає про помилковість висновків суду щодо неналежного виконання позивачем додаткових умов за договором оренди (проведення безкоштовної оранки, культивації та обмолоту на присадибній ділянці відповідача), оскільки на час дії договору оренди у власності або користуванні відповідача присадибної земельної ділянки не було, а надана представником відповідача копія довідки Фурсівської сільської ради

Білоцерківського району Київської області № 121 від 5 квітня 2019р. є неналежним доказом наявності у відповідача присадибної земельної ділянки.

Також позивач посилається на безпідставність висновків суду щодо відповідності обраного відповідачем способу розірвання в односторонньому порядку договору оренди, шляхом направлення повідомлення, вимогам чинного законодавства та умовам такого договору, оскільки, на думку позивача, відповідач повинен був звернутися до суду з відповідною вимогою та довести наявність підстав для дострокового розірвання договору за рішенням суду.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що повідомлення про дострокове розірвання договору оренди в односторонньому порядку не може бути документом, який у розумінні ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може підтверджувати набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, так як до такого повідомлення не було додано доказів ані направлення його на адресу ТОВ Агрофірми «Матюші», ані доказів його отримання останнім, ані доказів, що підтверджували б обставини, викладені у повідомленні щодо неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань за договором оренди.

Також позивач посилається на помилковість висновків суду щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди від 19 лютого 2018р., укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод»

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.89, 94, 95, 113, 114 том 2), двічі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, їх представник - адвокат Кузьменко Є.А. 2 вересня 2019р. подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 3 вересня 2019р., посилаючись на зайнятість в іншому судовому процесі в Уманському міськрайонному суді Черкаської області.

3 вересня 2019р. колегія суддів задовольнила вищезазначене клопотання представника відповідачів та відклала розгляд справи на 17 вересня 2019р. Разом з цим, у судовій повістці звернуто увагу відповідачів, що згідно наявних у матеріалах справи договорів про надання правничої допомоги, останні укладені відповідачами з Адвокатським об`єднанням «Кузьменко, Діденко та партнери», тому у разі неможливості явки адвоката Кузьменка Є.А. у дане судове засідання, необхідно забезпечити явку іншого адвоката адвокатського об`єднання або з`явитися особисто.

16 вересня 2019р. до суду надійшло повторне клопотання адвоката Кузьменка Є.А. про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість явки в судове засідання у зв`язку із його перебуванням у щорічній основній відпустці з 5 вересня 2019р. по 4 жовтня 2019р.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено й в статті 129 Конституції України.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, праву

особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються

його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Подавши 2 вересня 2019р. клопотання про відкладення розгляду справи, адвокат Кузьменко Є.А. не повідомив суд про заплановану щорічну відпустку та не визначив дати, в які не може з`явитися у судове засідання. Крім того, його твердження про відсутність у відповідачів інших уповноважених представників спростовується матеріалами справи, так як договір про надання правничої допомоги № 71/18/12 від 31 грудня 2018р. укладений ОСОБА_1 з Адвокатським об`єднанням «Кузьменко, Діденко та партнери» в особі партнера адвокатського об`єднання Шовкопляса Сергія Петровича, що діє на підставі Статуту (с.с.148 том 1).

Колегія суддів розцінює таку процесуальну поведінку представника відповідачів, як недобросовісну, таку що свідчить про зловживання представником відповідачів своїми процесуальними правами, тому відмовила у задоволенні клопотання про повторне відкладення апеляційного розгляду та вирішила за можливе розглядати апеляційну скаргу у відсутність відповідачів та їх представника.

Державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В.А про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, однак судове повідомлення повернулося без вручення з відміткою «адресат відсутній» (с.с.87, 120 т.2).

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У порушення вказаної норми процесуального права відповідач не повідомив суд про зміну місця свого знаходження, тому вважається, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Танцюри Ю.Б., яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,4723 га, з кадастровим номером :03:006:0011, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

7 серпня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 був укладений

договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 10 років.

Пунктом 6 договору сторони погодили, що орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200грн, в разі смерті орендодавця допомога на поховання в розмірі 500грн або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.

Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін (пункти 7-10 договору) (с.с.10-11том 1).

Відповідно до п. 32 та 33 вказаного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором.

24 березня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. проведено державну реєстрацію договору оренди землі №б/н від 07 серпня 2014 року, за індексним номером 35369049 (с.с.12 том 1).

14 лютого 2018 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ТОВ Агрофірма «Матюші» повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, з тих підстав, що товариство не виконало належним чином зобов`язання по сплаті орендної плати за 2016, 2017 роки (с.с.13 том 1).

На підставі даного повідомлення 17 лютого 2018 року державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачовим В.А. прийнято рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші», індексний номер 39730619.

19 лютого 2018р. між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» був укладений договір оренди спірної земельної ділянки, інформацію про що 5 березня 2018 року внесено до реєстру державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачовим В.А., індексний номер 40005822 (с.с.22-23 том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані достовірні докази у підтвердження виплати орендної плати ОСОБА_1 , а підписи від імені останнього у наданих суду відомостях відрізняються один від одного, що викликає сумніви у їх дійсності.

Також суд зазначив, що позивачем не виконані додаткові умови по оплаті орендної плати, що свідчить про систематичну не сплату орендної плати згідно умов договору, у зв`язку із чим ОСОБА_1 правомірно розірвав договір в односторонньому порядку, так як сторони не передбачили конкретний спосіб розірвання договору оренди у разі несплати орендної плати, а станом на 5 березня 2018 року він не був обтяжений договірними

відносинами з позивачем, а тому державним реєстратором правомірно внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права оренди за №40005822.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам, та не ґрунтується на нормах матеріального права і процесуального права.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 22 вказаного Закону встановлено, що орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти

висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем надано суду докази виплати відповідачу орендної плати за 2016 рік у розмірі 3460грн (с.с.221-225 т.1) та за 2017 рік у розмірі 6550грн (с.с.226-229 т.1).

Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу у підтвердження того, що у наданих позивачем відомостях про виплату орендної плати міститься не його підпис.

Також відповідачем не було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підписів у відомостях, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку, що підписи у відомостях не належать ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем відомості не можна вважати достовірними доказами, так як вони не підтверджують здійснення товариством господарської операції.

Та обставина, що позивачем вівся облік виплати орендної плати з порушенням вимог щодо ведення бухгалтерських документів не спростовує факту виплати ОСОБА_1 орендної плати.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем відомості містять рік та місяць виплати, розмір суми видачі, підпис отримувача та його прізвище.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем відомості про виплату орендної плати доводять отримання ОСОБА_1 у 2016 та 2017 роках орендної плати від позивача, спростовані відповідачем у визначений законом спосіб не були, а відтак відсутні підстави для не прийняття їх, як належних доказів.

З приводу не виконання позивачем додаткових умов: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30га, колегія суддів звертає увагу на те, що у договорі оренди землі не зазначена адреса присадибної ділянки, яка підлягає обробці, що, на думку колегії суддів, виключає виконання вказаних робіт позивачем без попереднього звернення ОСОБА_1 .

Крім того, відповідачем суду не було надано належних доказів наявності у нього присадибної ділянки вказаної площі.

Наданий суду першої інстанції лист в.о. старости Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кознозій О.С. від 5 квітня 2019 року про те, що за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,29га, під забудову 0,25га, яка знаходиться за адресою

АДРЕСА_1 (с. с.242 т. 1), на думку колегії суддів, не може бути належним та достатнім доказом наявності у ОСОБА_1 присадибної ділянки, так як у листі не зазначено на підставі яких документів наданий цей лист.

Разом з тим, з наданих позивачем суду першої інстанції витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація за ОСОБА_1 зазначеної присадибної ділянки не здійснена.

Також відповідачем не надано суду першої інстанції погосподарської книги або виписки з вказаної книги, на яку посилається суд у своєму рішенні, як на доказ наявності у відповідача вищезазначеної земельної ділянки.

Колегія суддів вважає правомірними твердження позивача, що виконання додаткових умов, визначених договором оренди, залежить тільки від звернення орендодавця, так як позивач не обізнаний про наявність у відповідача присадибної ділянки та про місце її знаходження, а також орендар не може знати, які роботи необхідно виконати та у який час, оскільки це залежить від погодних умов, готовності посівного матеріалу, часу дозрівання зернових чи інших культур тощо, а під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 жодного разу не звертався до позивачем з приводу необхідності проведення подібних робіт на його присадибній ділянці та не висловлював будь - яких претензій позивачу щодо неналежного виконання умов договору оренди в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку, що позивачем не виконувалися умови договору оренди землі в частині виплати орендної плати.

Згідно ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За положеннями ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ч. 2 ст. 651 ЦК України та умов договору оренди землі від 7 серпня 2014 року вбачається, що у разі відсутності згоди сторін, дострокове розірвання договору на вимогу однієї зі сторін можливе виключно у судовому порядку за рішенням суду.

Ні умови договору оренди, ні вищезазначені положення чинного законодавства

не передбачають можливості розірвання договору оренди землі на підставі одностороннього повідомлення про таке розірвання, якщо встановлені певні умови для виникнення права на таке розірвання, які потребують встановлення та доказування належними та допустимими доказами.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що державному реєстратору, який реєстрував розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку були надані докази того, що з наданих йому документів він мав можливість встановити обставини, які свідчили про наявність правових підстав для одностороннього розірвання договору та можливості реєстрації припинення права оренди землі без рішення суду.

Державним реєстратором Міхачовим В.А., який реєстрував розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, суду також не були надані докази того, що з наданих йому документів він мав можливість встановити обставини, які свідчили про наявність правових підстав для одностороннього розірвання договору та можливості реєстрації припинення права оренди землі без рішення суду.

Враховуючи реєстрацію припинення права оренди 17 лютого 2014 року о 09:29:43, державним реєстратором не було перевірено вручення повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору позивачу, надання орендарем відповіді на повідомлення та чи погоджується він з одностороннім розірванням договору оренди.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійснимвчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 07 серпня 2014 року, укладеного з ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 14 лютого 2018 року, знайшли своє підтвердження та підлягали задоволенню.

Право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 10 якого встановлено, що державний реєстратор у ході здійснення реєстраційних дій, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Разом з цим, реєстратор Міхачов В.А. не перевірив та залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку розірвав договір оренди, направивши позивачу, лише повідомлення без будь-яких доказів та не надав часу ТОВ Агрофірма «Матюші» для відповіді чи заперечення таких вимог, а відтак позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер 39730619 від 17 лютого 2017р. 09:29:43 є обґрунтованими.

Таким чином, на час укладення та реєстрації договору оренди землі від 19 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0011, був чинним договір оренди цього ж об`єкта, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші» від 7 серпня 2014 року, який зареєстрований 24 березня 2015 року зі строком дії 10 років і в установленому законом порядку не припинений.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного

права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Під час судового розгляду позивачем була доведена неправомірність розірвання у односторонньому порядку договору оренди від 7 серпня 2014 року та укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендарем, тому звернення до суду з позовом до орендодавця та нового орендаря про визнання недійсним укладеного ними договору оренди земельної ділянки, яка раніше перебувала в оренді в позивача, є належним способом захисту своїх прав.

Відповідно до положень п.«в» ст. 152 ЗК України та ст. 203, 215 ЦК України оспорюваний договір оренди землі підлягає визнанню недійсним, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельна ділянка правомірно перебувала в оренді іншого орендаря, визначені законом та договором підстави для розірвання договору оренди з позивачем судом не встановлені.

У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» державний реєстратор Міхачов В.А. залишив поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку, не перевірив відсутність суперечностей, що існували на дату державної реєстрації, і не прийняв рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 вищевказаного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За таких обставин, скасування державної реєстрації договору оренди від 5 березня 2018 року є належним способом захисту прав позивача та узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.

При цьому, скасування державної реєстрації оспорюваного договору оренди є наслідком визнання договору недійсним, так як державна реєстрація цього договору не може залишатися чинною. Реєстрація права оренди є наслідком укладення договору та без наявності договору така реєстрація не може зберігати чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга та позовна заява підлягають задоволенню, з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у сумі 7 048грн та за подання апеляційної скарги у сумі 10 572грн.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу ТОВ Агрофірма «Матюші» надало суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 7 серпня 2017 року та додаткову угоду до договору від 2 серпня 2018 року, укладеного із АО «Еверлігал», розрахунок наданих послуг та платіжне доручення про оплату витрат на правничу допомогу у сумі 26489,32грн.

Також позивачем було заявлено про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу при розгляді справи апеляційний судом у сумі 17 675,14грн, у підтвердження чого надано додаткову угоду з АО «Еверлігал» від 20 травня 2019 року, розрахунок витрат та платіжне доручення про оплату послуг.

Відповідачами не було зазначено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг. Також відповідачі не заявили клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, тому з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на правничу допомогу, що становить по 20 594,82грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 07 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 14 лютого 2018 року.

Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер 39730619 від 17 лютого 2017р. 09:29:43.

Визнати недійсним договір оренди землі від 19 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0011.

Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер 40005822 від 05 березня 2018р. 17:12:51.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 ; Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 13737989, яке знаходиться у Київській обл., Сквирський р-н, с. Руда, вул. Заводська, 27; державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03755348, яке знаходиться у Київській обл., м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 1/42, офіс 509, судові витрати по 20 594грн 82коп. з кожного відповідача.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк