Провадження №2-з/760/272/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайбудвектор», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 29.09.2017 р. звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 03.10.2017 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та призначено справу до судового розгляду.

Під час розгляду справи 19.09.2019 р. до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить:

накласти арешт та заборону відчуження на квартиру №НОМЕР_2 , загальною площею 270,0 кв.м., на 4-му поверсі в блоці №8 та двох машиномісць у жилому будинку № АДРЕСА_1 загальною площею 278,0 кв.м ., житловою площею 172,9 кв.м . та два машиномісця в будинку АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, подана заява обґрунтована тим, що у період шлюбу з 29.12.2006 р. по 15.10.2014 р. сторонами було придбано майно (у тому числі майнові права), що є спільним майном подружжя та яке у зв`язку з розірванням шлюбу підлягає поділу.

Однією з позовних вимог є поділ спільного нерухомого майна подружжя, а саме: квартири №НОМЕР_2 загальною площею 270,0 кв.м. на 4-му поверсі в блоці №8 та двох машиномісць у жилому будинку АДРЕСА_1 , майнові права на які було придбане згідно Договору про уступку права вимоги, укладеного 21.03.2007 р. між ОСОБА_5 , ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_2 .

Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації №1302 від 31.07.2008 р., було присвоєно новозбудованому житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, підземним паркінгом та окремою будівлею громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує на те, що з Договору про відступлення прав вимоги від 02.04.2018 р. укладеного між ОСОБА_2 , TOB «Житло-Буд» та ОСОБА_3 , йому стало відомо, що спірні квартира та два машиномісця, вже після відкриття провадження у даній цивільній справі ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (розгляд якої ще триває), були незаконно відчужені відповідачем. Позивач вважає, що в подальшому спірні квартира та два машиномісця можуть бути неодноразово відчужені (перепродані), що спричинить погіршення його становища.

Таким чином, позивач вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження на квартиру № НОМЕР_2 загальною площею 270,0 кв.м на 4-му поверсі в блоці № 8 та двох машиномісць у жилому будинку № АДРЕСА_1 загальною площею 278,0 кв.м ., житловою площею 172,9 кв.м . та два машиномісця в будинку АДРЕСА_2 ), може виникнути вірогідність істотного ускладнення виконання судового рішення про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та/або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Так, предметом спору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є поділ спільного майна подружжя.

Однією з позовних вимог є поділ спільного нерухомого майна подружжя, а саме: квартири №НОМЕР_2 загальною площею 270,0 кв.м. на 4-му поверсі в блоці №8 та двох машиномісць у жилому будинку АДРЕСА_1

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 просить: накласти арешт та заборону відчуження на квартиру №НОМЕР_2 , загальною площею 270,0 кв.м., на 4-му поверсі в блоці №8 та двох машиномісць у жилому будинку № АДРЕСА_1 загальною площею 278,0 кв.м ., житловою площею 172,9 кв.м . та два машиномісця в будинку АДРЕСА_2 ).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд звертає увагу на те, що з точки зору закону співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, судом мають братися до уваги не лише інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, судом повинно враховуватись необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Як вбачається з доданих до матеріалів заяви про забезпечення позову доказів, 02.04.2018 р. між ТОВ «Житло-Буд» (Продавець), з однієї сторони, ОСОБА_2 (Первісний Покупець), з другої сторони, та ОСОБА_3 (Новий Покупець), з третьої сторони, укладено договір відступлення прав вимоги.

Згідно п. 1.2 Договору, предметом Договору про передачу майнових прав є: майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру № НОМЕР_2 загальною площею 270,0 кв.м . на 4-му поверсі в блоці №8 та два машиномісця у житловому будинку № АДРЕСА_1 (на момент підписання Договору - квартира № НОМЕР_3 загальною площею 278,0 кв.м. , житловою площею 172,9 кв.м . та два машиномісця в будинку АДРЕСА_2 ).

Разом з тим, встановлено, що 28.02.2018 р. між ТОВ «Житло-Буд» (з однієї сторони - Продавець) та ТОВ «Скайбудвектор» (з другої сторони - Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тумайкіною М.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 248, відповідно до умов якого Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність квартиру № АДРЕСА_2 (п. 1.1 Договору).

Відчужуване нерухоме майно належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 02 грудня 2009 р. Головним управлінням житлового забезпечення (Виконавчий орган Київської міської ради), на підставі Наказу №1814-С/Ю від 26.11.2009 р. Зазначений правовстановлюючий документ зареєстровано у Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна» 29 жовтня 2010 р. в реєстровій книзі №578-88 за реєстровим № 45622, реєстраційний номер об`єкта: 31923753 (п. 1.2 Договору).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 06.04.2018 р. між ТОВ «Скайбудвектор» (з однієї сторони - Продавець) та ОСОБА_3 (з другої сторони - Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1267, вбачається, що ТОВ «Скайбудвектор» передало у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру № АДРЕСА_1 .

Таким чином, власником квартири № АДРЕСА_1 , станом на день подання до суду заяви про забезпечення позову є ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, обставини справи, беручи до уваги доводи викладені у заяві позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки власником квартири № НОМЕР_2 загальною площею 270,0 кв.м. на 4-му поверсі в блоці №8 (квартири № АДРЕСА_2 ) є ОСОБА_3 , яка набула право власності на зазначене нерухоме майно від ТОВ «Скайбудвектор», яке, в свою чергу, набуло право власності на зазначене нерухоме майно від ТОВ «Житло-Буд», а відчужуване нерухоме майно належало ТОВ «Житло-Буд» на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 02 грудня 2009 р. Головним управлінням житлового забезпечення (Виконавчий орган Київської міської ради), на підставі Наказу №1814-С/Ю від 26.11.2009 р.

Що стосується накладення арешту на два машиномісця в будинку АДРЕСА_2 , то в цій частині заява є необгрунтованою, оскільки позивачем не зазначено номери машиномісць, на які останній просить накласти арешт.

За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог, ініційований позивачем вид забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353, 354, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайбудвектор», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.