У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2019 Справа №607/21494/19

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицай К.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою забезпечення позову шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб до моменту вирішення спору по суті наступного нерухомого майна: житлового приміщення площею 32,60 м.кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві власності.

В обґрунтування вимог заяви вказує що ним подано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 105000 грн. та моральної шкоди в розмірі 65000 грн.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що відповідач не офіційно доходів не отримує, а виконує підрядні роботи власними силами, за виконану роботу отримує готівкою, його доходи носять мінливий характер, не є підприємцем, відтак, при постановленні рішення на користь позивача про стягнення коштів з відповідача в рахунок відшкодування шкоди дане рішення суду не матиме змісту та не матиме реального виконання з боку відповідача. Оскільки виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув йому кошти внаслідок завдання матеріальної шкоди, Водночас, у відповідачу належить приватизована кімната у гуртожитку, ринкова вартість якої рівноцінна сумі пред`явленого позову, яку відповідач під час розгляду справи може відчужити (продати, передати в заставу тощо) з метою утруднення чи невиконання рішення, яке може бути постановлене в користь позивача.

Перевіривши надані матеріали, вважаю за необхідне заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено вимоги, які повинна містити заява про забезпечення позову, подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, судом встановлено, що остання не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки заява не містить: обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявник.

Так, у заяві не зазначено та не підтверджено доказами наявності фактичних обставин, що свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, натомість заява містить лише формальне відтворення змісту частину другої статті 149 ЦПК України, а саме: що невжиття таких заходів, може істотно ускладнити ти унеможливити виконання рішення суду, а тому, останнім не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, тобто дана заява не є мотивованою.

З огляду на зазначені обставини, беручи до уваги, що заборона вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна є заходами, які призводить до суворих обмежень для власника та вказані дії можуть призвести до порушень конституційних прав відповідача по справі, заявником не наведено обґрунтованих підстав для вжиття саме таких заходів забезпечення позову, про які просить заявник.

Крім того, заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У відповідності до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику ОСОБА_1 .

Разом з тим, вважаю за необхідне роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Заявник має право подати клопотання про повернення суми сплаченого судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяК. М. Грицай