справа №176/504/19
провадження №2/176/366/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

секретаря с/з Яценко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Микитась Т.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Жовтоводська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання та визнання права власності,-

В И Р І Ш И В:

25 лютого 2019 року позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 як жінки та чоловіка однією сім`єю, починаючи з 01.11.1998 р. по 12.06.2018 р., тобто по день смерті чоловіка ОСОБА_5 , визнати спільним сумісним майном жінки та чоловіка, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на автомобіль ВАЗ 21083, 1993 р.в., № шасі та VIN № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 ; автомобіль FIAT LINEA, 2012 р.в., № шасі та VIN НОМЕР_3 , д.н. НОМЕР_4 , визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на 3/4 частки і 1/4 відповідно за ОСОБА_4 на автомобілі: ВАЗ 21083, 1993 р.в., № шасі та VIN № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 ; FIAT LINEA, 2012 р.в., № шасі та VIN НОМЕР_3 , д.н. НОМЕР_4 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи із 1998 року. Спочатку вони проживали в квартирі ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 . Потім проживали у її квартирі за адресою АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 був нею зареєстрований проживаючим у цій квартирі. У 2011 році вони переїхали у будинок, який залишився їй у спадок після померлої бабусі за адресою АДРЕСА_3 . За цей період між нею та ОСОБА_5 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. І хоча спільних дітей у них не було, але вони любили один одного, разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Разом витрачали спільні кошти, робили один одному подарунки, разом відпочивали. Під час спільного проживання без реєстрації шлюбу вона та померлий ОСОБА_5 придбали два автомобіля ВАЗ 21083, 1993 р.в., та FIAT LINEA, 2012 р.в. Після покупки автомобілів вони з чоловіком використовували їх для спільних потреб. Після смерті чоловіка вона займалась організацією його поховання та у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Жовтоводської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус своєю постановою від 22.12.2018 року відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що вона не надала доказів, які б підтвердили факт родинних стосунків із померлим. Однак, вона вважає, що їй на праві спільної сумісної власності належить право на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 21083, 1993 р.в та 1/2 частку автомобіля FIAT LINEA, 2012 р.в. Також, позивачка вважає, що їй в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 належить 3/4 частки спадкового майна, а оскільки вона не перебувала із померлим у шлюбі та не може документально підтвердити факт родинних відносин вона звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 05 червня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову у повному обсязі, за тих підстав, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача, адвокат Микитась Т.І. у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Матеріали справи містять відзив відповідача на позов, де останній просить суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті його батька. У встановлений законом строк він звернувся до Жовтоводської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Нотаріусом була заведена спадкова справа №388/2018 та внесена в спадковий реєстр під №62835624. Спадкове майно складається з автомобіля ВАЗ 21083, 1993 р.в., д.н. НОМЕР_2 та автомобіля FIAT LINEA, 2012 р.в., д.н. НОМЕР_4 . Позивачка ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт її проживання з ОСОБА_5 як жінки та чоловіка однією сім`єю для реалізації нею права спадкоємця на прийняття спадщини та визнання за нею права власності на 3/4 частки спадкового майна після смерті спадкодавця в порядку спадкування за законом. Однак, проживання однією сім`єю жінки й чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України. Тобто, один із подружжя визнається спадкоємцем за законом, лише якщо він перебував у зареєстрованому шлюбі з померлою особою, при чому правове значення тут має факт перебування в зареєстрованому шлюбі, а не наявність фактичних шлюбних відносин. Таким чином, відповідач вважає, що заявлений позивачкою до нього позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного.

У судовому засіданні із пояснень позивачки встановлено, що із 1998 року вона почала проживати із ОСОБА_5 однією сім`єю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу.

Із довідки №1, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради 02.01.2019 року, вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 до самої смерті. (а.с.11)

Із договору дарування від 22.08.1997 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вбачається, що вищезазначена квартира є приватною власністю позивачки ОСОБА_1 (а.с.9-10)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 13 червня 2018 року Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.6)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на легковий автомобіль марки ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 1993 року випуску та легковий FIAT LINEA, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, про що свідчать свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12-13).

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка винесена державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. 22.12.2018 року,

нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , зокрема на зазначені вище автомобілі, оскільки вона не надала документів, які б підтверджували факт родинних стосунків між нею та померлим. (а.с.8)

Із дослідженої постанови нотаріуса також вбачається, що померлий ОСОБА_5 на момент смерті був зареєстрований проживаючим у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 .

Як доказ спільного проживання позивачки із померлим ОСОБА_5 , ОСОБА_1 надала спільні фото за період із 1998 року до 2011 року (а.с. 27-32)

Також, після смерті ОСОБА_5 позивачка займалась його похоронами, про що свідчать надані нею докази, зокрема договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 13.06.2018 року та товарний чек №89 про сплату ритуальних послуг (а.с.25-26).

Вказані обставини підтверджуються показами позивача, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки та підтверджує, що вона проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_5 . Свідок вважала їх подружжям та навіть не знала, що їх шлюб офіційно не зареєстрований. Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що позивачка доводиться їй рідною племінницею. Вона стала проживати із ОСОБА_5 однією сім`єю з 1998 року. Перші два роки вони проживали у квартирі ОСОБА_5 , потім стали проживати у квартирі ОСОБА_1 , а потім вони переїхали у будинок по АДРЕСА_3 . У будинку разом робили ремонт, вели спільне господарство, потім приблизно у 2008 році разом придбали автомобіль «ВАЗ 2108», а згодом приблизно у 2012 році, придбали автомобіль «Фіат». Жили вони дуже добре, ніколи не сварилися. На момент смерті ОСОБА_5 він проживав разом із ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_1 проживала разом із померлим ОСОБА_5 з 1998 року до самої смерті ОСОБА_5 З 2011 року вони проживали у будинку по АДРЕСА_3 , вели спільне господарство. На покупку автомобіля позичали у нього гроші. Коли ОСОБА_5 захворів, ОСОБА_1 доглядала його, а коли помер, то зайсалась його похованням.

Проаналізував наведені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 проживали спільно як жінка та чоловік, вели спільне господарство та побут.

Крім того, будь-яких заперечень щодо окремого проживання позивачки з ОСОБА_5 відповідач та його представник не зазначали.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Отже, наведене підтверджує факт проживання позивачки ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки.

Крім того, за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 , та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 1998 року до смерті ОСОБА_5 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, та за час спільного проживання придбали два автомобілі ВАЗ 21083, 1993 р.в., № шасі та VIN № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 ; автомобіль FIAT LINEA, 2012 р.в., № шасі та VIN НОМЕР_3 , д.н. НОМЕР_4 , суд вважає позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як жінки та чоловіка, починаючи з 01 листопада 1998 року по 12 червня 2018 року, а також визнання спільним сумісним майном жінки та чоловіка вищезазначених автомобілів обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частки та 1/4 частку за ОСОБА_4 на вищезазначені автомобілі, то суд вважає, заявлені вимоги у цій частині такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Частинами першою та другою ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України ( це не суперечить п.21 постанови пленуму ВСУ №7 від 30.09.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тобто, один із подружжя визнається спадкоємцем за законом у першу чергу, лише якщо він перебував у зареєстрованому шлюбі з померлою особою, причому правове значення тут має факт перебування у зареєстрованому шлюбі, а не наявність фактичних шлюбних відносин.

Відповідно до п.6 Прикінцевих положень СК України цей кодекс регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, тобто відносини, які виникли з 01 січня 2004 року. Сімейний кодекс України не має зворотної сили, тобто він не може поширюватись на відносини, які виникли до цього моменту.

Оскільки спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_4 , відповідач по справі, саме йому належить право на спадкування майна, яке залишилось після смерті його батька.

Відтак, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на частку автомобілів, яка належала померлому ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після його смерті є безпідставним та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задовленню, а саме встановлення факту проживання як жінки та чоловіка однією сім`єю, починаючи з 01.01.2004 р. по 12.06.2018 р. та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірних автомобілів як частку у спільній сумісній власності, набутій у шлюбних відносинах з ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 822,00 грн.

Керуючись ст.ст.13, 259,263-265,280-282,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Жовтоводська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання та визнання права власності, задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_7 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим, ІНФОРМАЦІЯ_1 як жінки та чоловіка однією сім`єю, починаючи з 01.01.2004 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_5 автомобіль ВАЗ 21083, 1993 року випуску, № шасі та VIN № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 ; автомобіль FIAT LINEA, 2012 року випуску, № шасі та VIN НОМЕР_3 , д.н. НОМЕР_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності: на 1/2 частку автомобілю ВАЗ 21083, 1993 року випуску № шасі та VIN № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 ; на 1/2 частку автомобілю FIAT LINEA, 2012 року випуску, № шасі та VIN НОМЕР_3 , д.н. НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 822 грн. 90 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст складено 04.10.2019 року.

Суддя К.А. Гусейнов