Провадження № 4-с/234/27/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Ястребов А.О.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

справа № 234/15413/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій та рішення державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Богдяж К.О.та скасування постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Богдяж К.О.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

08.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою про визнання незаконними дій та рішення державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Богдяж К.О.та скасування постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Богдяж К.О., зацікавлена особа ОСОБА_1 .

Скаргу обґрунтував тим, що згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.03.2015 року з нього стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.03.2015 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.12.2018 року ним отримано постанову державного виконавця Богдяж К.О. від 16.10.2018 року про звернення стягнення на заробітну платі, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, у відповідності до якої звернено стягнення на дохід, отриманий ним від продажу належної йому нерухомості, а саме 1/4 частка отриманої суми за продаж нерухомості, в зв`язку з чим з`явився борг у сумі 31935,50 грн.

27.12.2018 року ним було підготовлено скаргу на дії державного виконавця Богдяж К.О. та в останній день оскарження, тобто 28.12.2018 року заявник хотів подати скаргу, однак в цей день у нього сталося загострення хронічного періодонтиту зубу, та в цей день він був змушений звернутися до лікаря - стоматолога для надання невідкладної медичної допомоги. Однак, наступного дня 29.12.2018 року він подав скаргу до суду.

Ухвалою Донецького Апеляційного суду від 28.05.2019 року скаргу на дії державного виконавця Богдяж К.О. було залишено без розгляду, оскільки він звернувся із оскарженням дій поза строком. 18.06.2019 року він отримав вказане рішення суду поштою та з 24.06.2019 року по 05.07.2019 року він проходив лікування у стаціонарному терапевтичному відділенні № 3 КМУ "Міська лікарня № 3", тому звернутися до суду із заявою про відновлення строку не мав можливості.

Вважає дії державного виконавця неправомірними та просить суд, поновити пропущений процесуальний строк на оскарження дій головного державного виконавця Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О., визнати неправомірними дії державного виконавця Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О. відносно здійснення нарахування з усих видів заробітку (доходу), що належать боржнику, першочергово витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 240,11 грн. та проводити щомісячно утримання у розмірі 50% до погашення загальної суми заборгованості у розмірі 31935,50 грн., а також скасувати постанову, винесену 16.10.2018 року державним виконавцем Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О..

В судовому засідання скаржник, заявлену скаргу підтримав у повному обсязі, зазначив, що суми отримані ним від продажу належного йому майна не є доходом з яких стягуються аліменти.

Зацікавлена особа ОСОБА_1 та державний виконавець Богдяж К.О., у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку скаржника, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник у скаргі просить поновити поновити строк на оскарження постанови головного державного виконавця Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О.

Одночасно зі скаргою, заявник просить поновити його строк на оскарження постанови, винесеної 16.10.2018 року державним виконавцем Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О.

Дослідивши матеріали справи 234/3158/15 та матеріали даної скарги, суд прийшов до висновку, що клопотання про поновлення строку на оскарження постанови слід задовольнити, як обгрунтоване.

В судовому засіданні встановлено, що згідно супровідного листа Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області постанова від 16.10.2018 року була направлена ОСОБА_1 поштою 16.10.2018 року. (а.с. 8 зворотна сторінка)

Матеріали справи не містять даних про отримання постанови ОСОБА_1

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що він звертався до Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та просив йому надіслати постанову від 16.10.2018 року, яку отримав поштою лише 18.12.2018 року.

Таким чином, ОСОБА_1 про порушення його прав дізнався 18.12.2018 року та повинен був у десятиденний строк звернутися до суду зі скаргою.

Згідно довідки лікаря - стоматолога ОСОБА_1 28.12.2018 року звертався до лікаря - стоматолога для надання невідкладної медичної допомоги (а.с. 5)

Наступного дня, 29.12.2018 року ОСОБА_1 подав заяву до Краматорського міського суду Донецької області.

Ухвалою Донецького Апеляційного суду від 28.05.2019 року скаргу на дії державного виконавця Богдяж К.О. було залишено без розгляду, оскільки ОСОБА_1 звернувся із оскарженням дій після закінчення процесуальних строків.

18.06.2019 року ОСОБА_1 отримав вказане рішення суду поштою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 6)

Згідно довідки з 24.06.2019 року по 05.07.2019 року ОСОБА_1 проходив лікування у стаціонарному терапевтичному відділенні № 3 КМУ "Міська лікарня № 3" (а.с. 4).

Після закінчення лікування ОСОБА_1 08.07.2018 року подав скаргу до Краматорського міського суду Донецької області.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Процесуальні строки можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Враховуючи представлені докази та зазначені норми, суд прийшов до висновку, що заявник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою з поважних причин, тому необхідно поновити цей строк.

Щодо вимог заявника про визнання неправомірними дій державного виконавця Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О. відносно здійснення нарахування з усіх видів заробітку (доходу), що належать боржнику, першочергово витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 240,11 грн. та проводити щомісячно утримання у розмірі 50% до погашення загальної суми заборгованості у розмірі 31935,50 грн., та скасування постанови, винесеної 16.10.2018 року державним виконавцем Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 129 - 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Отже, згідно з положень ЦК України доходи від відчуження нерухомого майна є доходом від майна.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.

Таку правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 760/4569/18-ц.

Таким чином, законодавець не обмежує поняття заробітку працівника, з якого сплачуються аліменти, лише його заробітної платою та доходами, пов`язаними з його трудовою діяльністю за місцем роботи.

Відтак, суд не погоджується з точкою зору ОСОБА_1 про те, що вжите судом у рішенні при визначенні розміру аліментів формулювання «з усіх видів заробітку» стосується лише доходів, отриманих ним за місцем роботи (заробітної плати), а тому суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що нарахування аліментів з отриманих доходів, у тому числі з доходів від відчуження нерухомого майнах, відповідає нормам діючого законодавства України та по суті узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який не є вичерпним.

Тому відсутні підстави для задоволення скарги заявника, оскільки державний виконавець при нарахуванні аліментів з отриманих доходів, у тому числі з доходів від відчуження майна, діяв відповідно до вимог СК України та Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 183 Сімейного кодексу України, ст. 74 Закону України про виконавче провадження», ст. ст. 447, 449, 450, 451, 452, 453 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Богдяж К.О.від 16.10.2018 року у виконавчому провадженні № 51070686.

У задоволенні скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О. відносно здійснення нарахування з усіх видів заробітку (доходу), що належать боржнику, першочергово витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 240,11 грн. та проводити щомісячно утримання у розмірі 50% до погашення загальної суми заборгованості у розмірі 31935,50 грн., та скасування постанови, винесеної 16.10.2018 року державним виконавцем Приморського відділу виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Богдяж К.О. відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя: А.О. Чернобай