Справа № 372/3708/18
Провадження № 2-537/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 вересня 2019 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

справа № 372/537/19

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, припинення спільної сумісної власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначив наступне, що з відповідачем у справі вони з 03.10.2008 року перебували у зареєстрованому шлюб, під час якого в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу позивачем 21.05.2013 року було придбано за особисті кошти отримані від спадкового майна, квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач же майже відразу після народження сина залишив позивача та переїхав жити до своїх батьків. Рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. З огляду на викладені обставини позивач просить позов задовольнити, та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 6 690,80 гривень та витрати за проведення оцінки майна у розмірі 700,00 гривень.

Ухвалою судді від 01.02.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечив щодо задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , та припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач заперечив щодо стягнення з нього судових витрат за з оплати судового збору, та витрати за проведення оцінки майна.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що 03.10.2008 року між позивачем було укладено шлюб з ОСОБА_3 , про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва було зроблено відповідний актовий запис № 1881, це підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 .

14.01.2014 року від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва смерть від 27.08.2011 року Серія НОМЕР_2 , якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 27.01.1999 року № 27083.

Після смерті батька позивачем спільно з матір`ю та братом було продано отриману у спадок квартиру АДРЕСА_2 , а частка кожного складала 1/3 частину квартири та продаж було здійснено за 797 374 гривень 00 копійок.

В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 , матері позивача, в якій вона звернулась до компетентних органів влади та всіх кого це стосується та зазначила, що цією заявою підтверджує, що кошти отримані нею 18.05.2013 року від продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 у розмірі 265791,33 гривні були нею розділені в рівних частках між її дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а в подальшому кошти діти використали для придбання квартир: ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_1 , а ОСОБА_6 за адресою: квартира АДРЕСА_3 .

За свою частину виручених від успадкованої квартири коштів та коштів, які розділила між нею та її братом ОСОБА_6 від продажу своєї частини спадкової квартири мати ОСОБА_5 , позивач придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 21.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Борозенець Ю.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1156, сплативши згідно зазначеного договору кошти в сумі 344 00 гривень 00 копійок.

25.02.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області, що підтверджується копією рішення.

У відповідності до положень ст.ст.1 та 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю подружжя, до якого сере іншого відноситься майно, набуте нею, ним до шлюбу,майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З іншого боку, згідно зіст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Відповідно дост.61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4).

Зі змісту ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 вказаного Кодексу вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У Постанові Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи нормуст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16.

У правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, зазначено, що норми СК України устаттях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що визначено нормами ст. 392 ЦК України.

Розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку, що квартира була придбана у період шлюбу, проте за кошти позивача, які вона отримала від продажу 1/3 частини успадкованої квартири після смерті її батька та за кошти розподілені її матір`ю між нею і братом від продажу свої частки спадкової квартири, і до отримання яких відповідач не мав жодного відношення, а також відсутність доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, а отже спірна квартира не належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а вимоги позову, щодо визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

З огляду на те, що суд задовольняє позовні вимоги про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем, то право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, припиняється, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141,259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, припинення спільної сумісної власності на квартиру задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 6 690,80 гривень та витрати за проведення оцінки майна у розмірі 700,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 )

Суддя