Справа № 452/3657/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" травня 2019 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі судді Кравціва В.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності осіб, які беруть участь у справі та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_1 18 грудня 2018 року подала до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту загибелі її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні ним обов`язку військової служби 31 серпня 2014 року у районі с. Шевченково Нікольського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

У обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 30 квітня 2014 року її син взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України та був зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 (703 окремий полк оперативного забезпечення), отримав звання солдата і був призначений на посаду оператора 20-го відділення мінних загороджувачів взводу інженерних загороджень роти загороджень інженерно-саперного батальйону.

У період з 29 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року ОСОБА_2 безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей у секторі «Д».

За даними акта спеціального розслідування щодо обставин загибелі шести та поранення чотирьох військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (м. Самбір Львівської області) від 27.11.2014 встановлено, що під час виконання бойового завдання в районі села Шевченково Нікольського району, що знаходиться в 5 км від м. Маріуполя Донецької області, 31 серпня 2014 року під час знаходження на рубежі мінування групи загородження в складі двох автомобілів: Урал 4320 в/н НОМЕР_2 та КАМАЗ 4310 в/н НОМЕР_3 у останньому здетонував боєкомплект протитанкових мін (близько 200 мін ТМ 62), в результаті вибуху загинуло 6 та поранено 4 військовослужбовці. Серед загиблих також був ОСОБА_2 , який в момент вибуху знаходився безпосередньо біля боєкомплекту, однак його тіло не вдалося знайти.

Встановлення юридичного факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язку військової служби потрібно їй, заявнику, для визначення його статусу, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

Від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Від заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За наведеного суд постановив судовий розгляд справи здійснювати за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Із свідоцтв про укладення шлюбу, про народження та паспорта відомо, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 23-29, 30, 31).

Із контракту, укладеного ОСОБА_2 30 квітня 2014 року зі Збройними силами України, та довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності вбачається, що ОСОБА_2 проходив службу у складі 7093 окремого полку оперативного забезпечення ( в/ч НОМЕР_1 ), при цьому у період з 29 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року він безпосередньо брав участь в боях за незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України на території Донецької та Луганської області у секторі «Д» ( 33, 34).

Із акта спеціального розслідування від 27.11.2014 року відомо, що було встановлено обставини загибелі шести та поранення чотирьох військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (м. Самбір Львівська область) близько 16 год. 30 хв. 31 серпня 2014 року під час виконання бойового завдання поблизу с. Шевченко, Нікольськго району, що знаходиться 5 км на захід від околиці м. Маріуполя Донецької області. 31 серпня 2014 року під час знаходження на рубежі мінування групи загородження в складі двох автомобілів: Урал 4320в/н НОМЕР_2 та КАМАЗ 4310 в/н НОМЕР_3 в останньому внаслідок ураження контейнеру з мінами гранотометним пострілом або бронебійно-запалювальною кулею здетонував боєкомплект протитанкових мін близько 200 мін ТМ-62), в результаті вибуху загинуло шестеро військовослужбовців, серед яких і солдат ОСОБА_2 , тіло якого не було знайдено. Зважаючи на тиск та температуру, які утворилися при підриві 2-х тонн вибухівки (в тротиловому еквіваленті), щільність і органічність тіл людей, які знаходилися в епіцентрі вибуху, знайти останки солдата ОСОБА_2 не представляється можливим (а. с. 81-91).

Із рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 3 березня 2015 року видно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оголошено померлим в ході проведення бойових дій на території Донецької і Луганської областей 31 серпня 2014 року, поблизу населеного пункту Шевченково під час виконання обов`язків військової служби (бойових завдань) ( а. с. 96-98).

Із свідоцтва про смерть відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у селищі Шевченково Донецької області (а. с. 99).

Із витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 22 квітня 2015 року № 1478 видно, що смерть ОСОБА_2 , 1994 року народження пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (а. с. 100).

Витягом із наказу командира 703 інженерного полку Головного управління оперативного забезпечення Збройних сил України (по особовому складу) від 23 березня 2015 року № 7-ПМ солдата ОСОБА_2 виключено із списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із смертю ( а. с. 101).

Указом Президента України від 26 лютого 2015 року ОСОБА_2 посмертно нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня ( а. с. 102).

Також командиром військової частини НОМЕР_1 4 липня 2014 року солдат ОСОБА_2 нагороджений грамотою «За старанність, сумлінне виконання військового обов`язку під час виконання бойових завдань» (а. с. 103).

Згідно абзацу 2 постанови Верховної ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-УІІІ, з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки».

Також постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-УІІІ законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту. Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 переважною більшістю членів Парламентської Асамблеї ОБСЄ двох резолюцій, зокрема Резолюції «Продовження очевидних грубих і невиправлених порушень Російською Федерацією міжнародних норм і принципів ОБСЄ» та резолюції «Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території Російської Федерації», які засвідчили здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти держави України та факт протиправності утримання українських політичних в`язнів в Російській Федерації.

Відповідно до пунктів «а», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14.12.1974 року застосування Російською Федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року та Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 31.05.1997 року.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Так, резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи від 09.04.2014 рішуче засуджує дозвіл Ради Федерації Федерального Зібрання Російської Федерації на застосування військової сили в Україні, російську військову агресію та подальшу анексію Криму, що є явним порушенням міжнародного права.

Резолюція Європарламенту (2014/2965 (RSP) від 15.01.2015 щодо ситуації в Україні рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Російської Федерації, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права.

Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації та вводить термін «окупований» по відношенню до Автономної Республіки Крим та м. Севастополь.

Отже, в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією», ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 у районі с. Шевченково Нікольського району Донецької області.

Встановлення юридичного факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язку військової служби має для заявника юридичне значення, так як дає підстави для визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією та іншими нормами міжнародного права.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 31 серпня 2014 року в районі села Шевченково Нікольського району Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає у с. Буково Старосамбірського району Львівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, .

Суддя