Справа № 444/925/19
Провадження № 2/444/879/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
/повне/

25 вересня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом Командира військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що громадянин ОСОБА_1 21 травня 2014 року був призваний до Збройних Сил України по мобілізації.Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 травня 2014 року № 113 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-санітара 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення.

12 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив місце проходження військової служби.

27 січня 2015 року на адресу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , в якому майор ОСОБА_3 повідомляє про відсутність на службі понад 10 діб водія-санітара 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1

20 лютого 2015 року командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 видано наказ №936 згідно якого встановлено, що водій-санітар 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_1 який відповідно до статті 11, 12, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України зобов`язаний бути дисциплінованим, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитись від виконання службових обов`язків 12 січня 2015 року самовільно залишив місце проходження військової служби ( АДРЕСА_1 ), перебуваючи поза місця проходження військової служби понад 10 діб використовував службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, чим допустив кримінальне правопорушення передбаченого частиною 4 статті 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Зазначає, що причиною правопорушення є порушення статтей 11,12,200 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України що проявилось у нез`явленні без поважних причин на військову службу з відпочинку тривалістю понад 10 діб з боку водія-санітара 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 . Правопорушення вчинено в умисній формі вини.

Крім цього зазначає, що матеріали службового розслідування направлені до органу досудового розслідування для розгляду та надання правової оцінки на предмет скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України - нез`явлення без поважних причин на військову службу з лікувального закладу тривалістю понад 10 діб.

20 лютого 2015 року наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 .№936 старшого солдата ОСОБА_1 оголошено безпідставно відсутнім та призупинено виплату йому грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини (12 січня 2015 року).

18 липня 2015 року старший солдат ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Вказує, що разом з тим, починаючи з 11 дня самовільного залишення частини (21 січня 2015 року) і до дня видання наказу командиром військової частини НОМЕР_1 про призупинення виплати грошового забезпечення (20 лютого 2015 року) старшому солдату ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення розмір якого складає 2642,13 гривень.

Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудиторського звіту від 29 грудня 2016 року №234/5 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 21 січня по 20 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_4 має заборгованість перед військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 в сумі 2642,13 гривень.

Крім цього вказує, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 23 лютого 2016 року №19-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас. Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 лютого 2016 року №42 старшого солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини.

Наголошує, що відшкодувати заподіяну державі шкоду у добровільному порядку гр. ОСОБА_1 відмовився.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Представник позивача в судове засідання з`явився, подав до суду письмову заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести розгляд даної справи без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав до суду письмову заяву в якій вказав, що позов визнає. Окрім просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Оскільки сторони в підготовче засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація підготовчого засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 21 травня 2014 року був призваний до Збройних Сил України по мобілізації.Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 травня 2014 року № 113 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-санітара 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення.

З матеріалів справи, вбачається, що 12 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив місце проходження військової служби.

27 січня 2015 року на адресу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , в якому майор ОСОБА_3 повідомляє про відсутність на службі понад 10 діб водія-санітара 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 .

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2015 року командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 видано наказ №936 згідно якого встановлено, що водій-санітар 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_1 який відповідно до статті 11, 12, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України зобов`язаний бути дисциплінованим, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитись від виконання службових обов`язків 12 січня 2015 року самовільно залишив місце проходження військової служби ( АДРЕСА_1 ), перебуваючи поза місця проходження військової служби понад 10 діб використовував службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, чим допустив кримінальне правопорушення передбаченого частиною 4 статті 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Причиною правопорушення є порушення статтей 11,12,200 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України що проявилось у нез`явленні без поважних причин на військову службу з відпочинку тривалістю понад 10 діб з боку водія-санітара 1 медичного пункту медичної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 . Правопорушення вчинено в умисній формі вини.

Відповідно до пункту 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Окрім цього судом встановлено, що 20 лютого 2015 року наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №936 старшого солдата ОСОБА_1 оголошено безпідставно відсутнім та призупинено виплату йому грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини (12 січня 2015 року).

18 липня 2015 року старший солдат ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Разом з тим, починаючи з 11 дня самовільного залишення частини (21 січня 2015 року) і до дня видання наказу командиром військової частини НОМЕР_1 про призупинення виплати грошового забезпечення (20 лютого 2015 року) старшому солдату ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення розмір якого складає 2642,13 гривень.

Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудиторського звіту від 29 грудня 2016 року №234/5 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 21 січня по 20 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_4 має заборгованість перед військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 в сумі 2642,13 гривень.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 23 лютого 2016 року №19-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас. Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 лютого 2016 року №42 старшого солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини.

Відповідно до вимог статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з пункту 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Пунктом першим статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначене положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином з огляду на зазначене суд приходить до висновку, що самовільне залишення старшим солдатом ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі.

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги Командира військової частини НОМЕР_1 є підставними і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, який той сплатив при подачі позову до суду.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог Командира військової частини НОМЕР_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 /проживає с. Забір`я Жовківський район Львівська область, ІПН НОМЕР_3 / на користь Військової частини НОМЕР_1 /знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , р/р НОМЕР_5 , МФО 820172, Державна казначейська служба України м. Київ/ грошові кошти в розмірі 2 642.13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 /проживає с. Забір`я Жовківський район Львівська область, ІПН НОМЕР_3 / на користь Військової частини НОМЕР_1 /знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , р/р НОМЕР_5 , МФО 820172, Державна казначейська служба України м. Київ/витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921.00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.
Повний текст рішення виготовлено 30.09.2019 року.