Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 450/1528/16-ц

провадження № 61-27842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 9 червня 2017 року у складі судді Добош Н. Б. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що шлюб між сторонами зареєстрований 19 травня 2006 року. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька ОСОБА_6 , 2015 року народження. Подружнє життя сторін не склалося і подружні відносини між ними припинилися в березні 2016 року. З цього часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Донька сторін проживає з позивачем. На момент звернення до суду ОСОБА_1 вже звернулась до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом про розірвання шлюбу. Під час подружнього життя, а саме в жовтні 2013 року, сторонами було придбано частково в кредит, а частково за спільні кошти новий легковий автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_3 Кредит був оформлений на ім`я ОСОБА_3 у публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк». Погашення вищевказаного кредиту здійснювала ОСОБА_1 , оскільки заробітна плата відповідача завжди була значно нижчою ніж в позивача. Крім цього ОСОБА_3 з червня 2015 року по лютий 2016 року не працював та не отримував жодного доходу. Станом на березень 2016 року кредит за придбаний автомобіль виплачений. Однак після припинення подружніх відносин автомобілем користується ОСОБА_3 .

Позивач повідомила, що ОСОБА_3 одразу після припинення подружніх відносин, переоформив вказаний автомобіль на свою рідну сестру на підставі договору купівлі-продажу, однак і на даний момент користується автомобілем. Донька сторін проживає з ОСОБА_1 , коштів, які надає ОСОБА_3 на її утримання, недостатньо. Крім цього донька сторін зареєстрована у будинку матері відповідача, однак за цією адресою позивач не може проживати, а іншого житла у неї нема, тому позивач змушена орендувати житло. З врахуванням вказаних обставин ОСОБА_1 вважає, що належна їй частка у спільному майні подружжя може бути збільшена судом на підставі частини третьої статті 70 СК України і повинна становити 3/4 частини від дійсної вартості автомобіля.

У зв`язку з наведеним вище ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 241 325, 28 грн грошової компенсації вартості 3/4 частини спільного майна подружжя - легкового автомобіля Ford Focus 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 , та стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 92 970, 26 грн, що становить компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя автомобіля Ford Focus 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 314, 10 грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору також виникло зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Спірний автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за час шлюбу за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, укладеним за згодою подружжя в інтересах сім`ї, погашення кредитного зобов`язання за спірний автомобіль відбувалось за рахунок спільних коштів сторін. Також судом встановлено, що відчуження об`єкта спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідачем ОСОБА_3 відбулося без згоди на це позивача ОСОБА_1 . Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації підлягають частковому задоволенню й з останнього необхідно стягнути 1/2 частини вартості автомобіля, не відступаючи від засад рівності часток.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за час шлюбу за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, укладеним за згодою подружжя в інтересах сім`ї, погашення кредитного зобов`язання за спірний автомобіль відбувалось за рахунок спільних коштів сторін. Відчуження об`єкта спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідачем ОСОБА_3 відбулося без згоди на це позивача ОСОБА_1 за договором купівлі продажу транспортного засобу № 12/05/4641/2016 від 30 березня 2016 року. Оскільки ОСОБА_1 не оскаржувалося рішення в частині задоволення позову частково й стягнення 92 970, 26 грн. компенсації вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя автомобіля Ford Focus 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 , то в тій частині, відповідно, апеляційним судом рішення не переглядалося. Апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу, зупинено виконання судових рішень судів попередніх інстанцій і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року № 611/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не встановлено та проігноровано належні та допустимі докази, якими підтверджується така обставина як час, з якого сторони окремо проживають у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Крім цього, на думку заявника, судом апеляційної інстанції свідомо спотворено та перекручено його пояснення щодо цілей використання коштів, отриманих за договором позики. Так, Апеляційний суд Львівської області у своєму рішенні зазначає, що посилання у доводах апеляційної скарги на договір позики, укладений 02 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Іскра», не може слугувати підставою для скасування рішення суду з тих підстав, що у даному договорі не зазначено щодо погашення заборгованості за вказаний транспортний засіб, крім того апелянт зазначив, що ці кошти він витратив для інших цілей. Натомість відповідач та його представник надавали пояснення з цього приводу, які були проігноровані апеляційним судом. Отже, ОСОБА_3 вважає, що судами попередніх інстанцій було порушено порядок дослідження та оцінки доказів, не було відображено наданих відомостей про дійсні обставини справи, що містилися у письмових доказах, поясненнях сторін та їх представників.

Заперечення на касаційну скаргу, які надала до суду позивач

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 стверджує, що суди попередніх інстанцій об`єктивно оцінили докази, надані сторонами по справі, і дослідили всі обставини справи в їх сукупності. Позивач вважає, що всі дії відповідача були здійснені з метою недобросовісного уникнення відшкодування її частки вартості автомобіля, придбаного під час шлюбу та відчуженого ОСОБА_3 без її згоди. На думку позивача, фактичне припинення подружніх відносин без належного оформлення розлучення не тягне припинення шлюбу та його юридичних наслідків незалежно від реального часу проживання подружжя. Також позивач зазначає, що вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу лише 08 квітня 2016 року, а заборгованість по кредиту була погашена 22 лютого 2016 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 19 травня 2006 року, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_6 . Подружнє життя сторін не склалося і подружні відносини між ними припинились у березні 2016 року. З цього часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Донька сторін проживає з позивачем. У жовтні 2016 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області.

В період шлюбу сторони придбали в кредит автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Згідно кредитного договору від 24 жовтня 2013 року № R4B публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» надало ОСОБА_3 кредит у сумі 139 690, 00 грн на строк до 24 жовтня 2020 року для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сім`ї нового транспортного засобу автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 , який для забезпечення виконання зобов`язань того ж дня було прийнято в заставу.

На 04 березня 2016 року заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором погашена.

Також судом встановлено, що відчуження об`єкта спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідачем відбулося без згоди на це позивача ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 30 березня 2016 року № 12/05/4641/2016.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зміст норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з цим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 274/3158/15-ц).

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З урахуванням вказаного, встановивши, що автомобіль, який є предметом спору у даній справі, було придбано під час подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і за спільні кошти подружжя у вигляді готівкових коштів та коштів, взятих у кредит на ім`я ОСОБА_3 , суд дійшов правильного висновку про те, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору також виникло зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Суд обґрунтовано визнав спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, адже погашення кредитного зобов`язання за спірний автомобіль відбувалось за рахунок спільних коштів сторін.

Відповідачем під час розгляду справи не були доведені обставини, необхідні та достатні для відступлення від презумпції спільності права власності на спірний автомобіль. Його посилання щодо укладеного з ПАТ «Іскра» договору позики від 02 березня 2016 року з метою погашення заборгованості за кредитним договором від 24 жовтня 2013 року № R4B були належним чином оцінені судами й обґрунтовано відхилені, оскільки відповідно до пункту 1.1 договору позичальнику надана безвідсоткова цільова позика на 12 місяців, хоча її призначення як погашення заборгованості за спірний транспортний засіб не вказано.

Доводи заявника про те, що судами попередніх інстанцій було неправильно встановлено час припинення подружніх відносин та походження коштів, за рахунок яких було погашено кредит, який було взято для придбання спірного майна, не були підтвердженні належними доказами, а тому судом першої інстанції та апеляційним судом було надано об`єктивну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частини 2 та 3 вказаної статті передбачають можливість відступити від засад рівності часток за певних умов.

Відповідно до положень пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частиною третьої статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК України).

Враховуючи той факт, що у даній справі відсутні підстави для відступлення від принципу рівності часток, що не оскаржується позивачем, суд правильно визнав, що стягнення з відповідача грошової компенсації підлягає задоволенню у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля у сумі 92 970,26 грн, оскільки за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 30 березня 2016 року № 12/05/4641/2016 автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 на даний момент перебуває у власності ОСОБА_7 і право спільної власності на нього було припинено, а згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 14 лютого 2017 року № 45 ринкова вартість цього транспортного засобу складає 185 941,51 грн, яка відповідачем не оспорюється.

Відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 9 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян