Провадження № 2/520/4659/19
09.10.2019 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,
секретар судового засідання - Белінська Ганна Сергіївна,
18.06.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зазначена в державному акті про право власності на землю: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді від 21.06.2019 року позовну заяву залишено без руху.
04.07.2019 року до суду позивачем надано заяву, якою усунуті недоліки, що були підставою для залишення позову без руху.
Ухвалою суду від 10.07.2019 року провадження по справі відкрито.
В ході розгляду справи судом також розглянуто клопотання позивача щодо витребування доказів.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву представника позивача ОСОБА_3 , в якій він позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача Одеської міської ради до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом дружини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після звернення до нотаріуса позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 4/6 часток житлового будинку, однак щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, позивач отримав роз`яснення, що право власності на земельну ділянку не було зареєстровано в установленому законом порядку, в зв`язку з чим нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В зв`язку з тим, що немає можливості оформити належним чином свої спадкові права у нотаріуса, позивач звернувся до суду з позовом.
Відповідач Одеська міська рада правом на подання до суду відзиву на позов або будь-яких інших заяв щодо розгляду справи не скористалась.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до Заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 11.11.2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно (нерухоме, рухоме, корпоративні права, банківські рахунки, цінні папери, тощо), де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй по закону та на що за законом вона матиме право, заповіла чоловіку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.9/.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 13.06.2017 року складено відповідний актовий запис №501, що вбачається з свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого 13.06.2017 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /а.с.8/.
Судом досліджено Спадкову справу №43/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 28.07.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. з заявою про прийняття спадщини.
Інші особи з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не звертались.
14.12.2017 року позивачу ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 4/6 часток житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
18.12.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. позивачу ОСОБА_1 надано відповідь на звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, якою роз`яснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за вищевказаною адресою необхідно надати документи, що підтверджують право власності спадкодавця на цю земельну ділянку (пп.4.12, 4.18, п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) та витяг з Державного земельного кадастру (пп.4.20, п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). У зв`язку з тим, що право власності на вказану земельну ділянку не зареєстроване за спадкодавцем ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ні в Державному земельному кадастрі, нотаріус не має змоги видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказаною письмовою відповіддю приватного нотаріуса Лічман І.М. також роз`яснено право позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Щодо права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , судом встановлено наступне.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування задоволені, а саме: визнано за ОСОБА_2 право власності на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (адреса, яка зазначена в свідоцтві про право власності та технічному паспорті: АДРЕСА_2 ), а також визнано за ОСОБА_2 право власності на 4/6 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: АДРЕСА_3 ), загальною площею 0,900 га. В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною власністю відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку змінено, а саме визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: АДРЕСА_3 ), загальною площею 0,900 га. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року залишено без змін.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - ОСОБА_2 станом на 14.12.2017 року інформація відсутня.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є позивач по справі ОСОБА_1

На момент смерті ОСОБА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року, частково зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року, належала 1/3 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: АДРЕСА_3 ), загальною площею 0,900 га. Однак за життя дружина позивача ОСОБА_2 не зареєструвала своє право власності, що на теперішній час є перешкодою для позивача ОСОБА_1 в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Таким чином, з урахуванням відсутності інших спадкоємців, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на 1/3 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: АДРЕСА_3 ).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 158, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України ст. ст. 15, 16, 328, 1216, 1218, 1297 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Одеської міської ради (ЄДРПОУ 359165, місцезнаходження - 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зазначена в державному акті про право власності на землю: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 09.10.2019 року.

Суддя Васильків О. В.