Постанова

Іменем України

24 вересня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10283/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Батрин О.В.

від 11 березня 2019 року

у справі №757/5993/17-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

про стягнення страхового відшкодування та відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, в якому посилаючись на те, що їй завдано шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 15.09.2016 з вини водія ОСОБА_2 , просила: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант», страховик) несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 20 069,78 грн та стягнути з роботодавця винної в ДТП особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник» (далі - ТОВ «ТОРГБК «Будівельник») шкоду, завдану майну, в розмірі, не покритому лімітом відповідальності страховика в сумі 57 014,26 грн. Також, просила суд стягнути з ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» витрати за проведення оцінки завданої шкоди в сумі 1 200 грн та франшизу в розмірі 500 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 15.09.2016, о 19 год. 45 хв., в м. Києві по вулиці Олени Теліги, сталася ДТП за участю автомобіля марки Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Renault, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.12.2016 ОСОБА_2 визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді за ст. 124 КУпАП.

Посилаючись на те, що автомобіль, яким керував винуватець ДТП, під час виконання трудових обов`язків, забезпечений страховим полісом цивільно-правової відповідальності, однак ліміт страхового відшкодування не покриває розміру шкоди, позивач просить стягнути її з відповідачів у відповідних розмірах.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 20 069,78 грн та судові витрати в сумі 852,22 грн

Стягнуто з ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» на користь ОСОБА_1 56 514,26 грн та судові витрати в сумі 2 399,61 грн.

В задоволенні позовних про стягнення франшизи з ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідач ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» в обґрунтування апеляційної скарги вказував, що при ухваленні рішення судом не враховано, що вимоги про відшкодування шкоди в деліктних та договірних зобов`язаннях не є однорідними, а тому не можуть розглядатися одночасно в одній справі. Вважав, що позивач, заявивши вимогу до ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» одночасно змінив предмет та підстави позову, що є порушенням ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

Судом безпідставно взято до уваги, як належний доказ завданих збитків, висновок експерта №010/05-18 від 10.05.2018, оскільки дослідження судовий експерт проводив без огляду пошкодженого автомобіля, лише на підставі наданих фотографій, які лише частково містять підтвердження того, що на них зображено автомобіль Fiat, номерний знак НОМЕР_1 . Судовим експертом також не застосовано коефіцієнт фізичного зносу, хоча по фото пошкодженого транспортного засобу не можливо визначити випадки, що становлять винятки визначення коефіцієнту фізичного зносу. Вказав, що висновок експерта від 10.05.2018 є недопустимим доказом та суд не повинен був брати такий висновок до уваги, оскільки він одержаний з порушенням порядку, встановленого законодавством.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року частково та відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ «ТОРГБК «Будівельник».

Відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що позивач не повідомляла товариство про необхідність проведення експертизи пошкодженого майна та в заяві від 28.12.2016 погодилися із способом та розміром того збитку, який розраховано страховиком, однак, ухвалюючи рішення, суд проігнорував факт погодження суми страхового відшкодування, та залишив поза увагою заяву про страхове відшкодування та страховий акт із розрахунком відшкодування. Вказав, що оскільки виплата страхового відшкодування здійснювалася безпосередньо на особистий рахунок потерпілої особи, а позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт оплати проведеного ремонту, то розмір відшкодування було зменшено на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Суд, незважаючи на те, що ухвалою суду від 25.05.2017 вже було призначено експертизу, та у зв`язку з тим, що позивачка ухилися від подання експертам необхідних матеріалів, своєю ухвалою від 22.08.2017 відновлює провадження у справі, та в порушення ст. 109 ЦПК України 04.10.2017 повторно постановляє ухвалу про призначення автотоварознавчої експертизи за клопотанням позивачки. При цьому, суд умисно не направляв матеріали справи для проведення судової автотоварознавчої експертизи, що призвело до затягування розгляду справи.

Суд в порушення норм процесуального права скасував ухвалу від 04.10.2017 про призначення експертизи, посилаючись на положення ст. 254 ЦПК України, яка дозволяє суду лише поновити провадження у справі.

Судом не враховано конфлікту інтересів між представником позивача та експертом, яким складено висновок від 10.05.2018, а також того, що експерт раніше визначав збиток у звіті про оцінку, а нову експертизу проводив на основі матеріалів цивільної справи, до якої цей звіт включено.

Вказував, що експерт самовільно взяв на себе повноваження з проведення експертизи за матеріалами цивільної справи без рішення відповідно органу (посадової особи). Також, з висновку неможливо встановити, які саме матеріали були надані експерту для проведення експертизи.

Суд, поклавши в основу рішення висновок експерта від 10.05.2018 не взяв до уваги, що експерт який надав висновок раніше, притягувався до дисциплінарної відповідальності.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» та ухвалою від 08.07.2019 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ухвалою від 27 серпня 2019 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності таких вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.09.2016, о 19 год. 45 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Renault, номерний знак НОМЕР_2 , в м. Києві по вул. О.Теліги, під час перестроювання, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю марки Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроюватись, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальні збитки.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.12.2016 ОСОБА_2 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Власником автомобіля марки Fiat, номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1

Автомобіль марки Renault, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , належить на праві власності ТОВ «ТОРГБК «Будівельник».

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault, номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі Полісу АЕ №6777121. Даним полісом визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 100 000 грн, за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000 грн та встановлено франшизу в розмірі 500 грн.

28 грудня 2016 року позивачка звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 64).

Відповідно до здійнсненого страховиком розрахунку сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню виплаті ОСОБА_1 становить 29 299,72 (т. 1, а.с. 34).

13 січня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в розмірі 29 299,75 грн, що стверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2017 по рахунку позивачки (т. 1 а.с. 34).

Судом також встановлено, що для розрахунку страхового відшкодування був наданий Звіт про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , № 35 - D / 24 /7 від 30.01.2017, складений незалежним оцінювачем ТОВ «Промислова компанія «Селтим», за яким матеріальний збиток завданий власнику КТЗ Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження в ДТП, складає 34 535 грн 19 коп. з урахуванням ПДВ та 28 779 грн 33 коп. без урахування ПДВ (т. 1 а.с. 65).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що судом неправильно застосовано норми матеріального права, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 988 ЦК України та п. 22.1 ст. 22, п. 36.2. ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик винної в ДТП особи, узгоджуючи розмір страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, здійснює виплату такого страхового відшкодування потерпілій особі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як вбачається з матеріалів справи, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» листом від 13.01.2017 повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування, яке згідно розрахунку страхового відшкодування, складеного ТДВ «СК «Альфа-Гарант», становить 29 299,75 грн (т. 1, а.с. 89-90).

Матеріали справи не містять доказів, що позивачка погодила розмір страхового відшкодування, який визначений ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Крім того, страховиком кошти перераховано потерпілій особі, а не особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна у разі досягнення згоди про розмір страхового відшкодування. А отже є необгрунтованими доводи ТДВ «СК «Альфа-Гарант» щодо узгодження з ОСОБА_1 способу та розміру страхового відшкодування.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування остання просила здійснити їй виплату страхового відшкодування шляхом поповнення карткового рахунку.

Крім цього, з матеріалів справи також вбачається, що заперечуючи проти позовних вимог ТДВ «СК «Альфа-Гарант» додало до справи Звіт №35-D/247 від 25.11.2016 ТОВ «Промислова компанія «Селтим», згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження, визначена за витратним підходом і складає 50 958,06 грн. Водночас, розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі Звіту №35-D/24/ від 28.12.2016 ТОВ «ВЕК «СОВА», та згідно якого розмір страхового відшкодування становить 29 299,75 грн (т. 1, а.с. 88).

Отже, надані відповідачем ТДВ «СК «Альфа-Гарант» докази щодо розміру завданого матеріального збитку містять суперечливі дані, а тому судом першої інстанції правомірно не взято до уваги Звіт №35-D/247 від 25.11.2016 ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ».

До того ж судом правильно зазначено в рішенні, що Звіт про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , № 35-D / 247 від 30.01.2017, складений незалежним оцінювачем ТОВ «Промислова компанія «Селтим», не заслуговує на увагу суду і зтих підстав, що оцінювач ТОВ «Промислова компанія «Селтим» - ОСОБА_3 не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що унеможливлює прийняти висновок як належний та допустимий доказ для визначення матеріальних збитків. Крім того, протокол огляду транспортного засобу до вказаного висновку надано у нечитабельному вигляді, що ставить під сумнів огляд саме транспортного засобу Fiat, номерний знак НОМЕР_1 .

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 частини несплаченої суми страхового відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в мотивувальній частині рішення судом першої інстанції помилково вказано суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 29 430,22 грн, оскільки як зазначалось вище згідно розрахунку суми страхового відшкодування, здійсненого ТДВ «СК «Альфа-Гарант», та виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2017 по рахунку позивачки, сума страхового відшкодування сплачена останній становить 29 299,75 грн. Сума зазначена у розмірі 29 430,22 грн. у виписці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.01.2017 є залишком після операції.

З наведеного слідує, що сума страхового відшкодування, яка невиплачена страховиком становить 20 200,25 грн (50 000-29299,75-500). Проте, позивачка заявляла позовні вимоги про стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» несплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 20 069,78 грн. В межах позовних вимог спір і вирішувався судом.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог до ТОВ «ТОРГБК «Будівельник», враховуючи наступне.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог до ТОВ «ТОРГБК «Будівельник», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Як зазначалось вище, згідно Полісу АЕ №6777121, на момент ДТП автомобіль Renault, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «ТОРГБК «Будівельник», було застраховано у ТДВ «СК «Альфа-Гарант»». ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування у сумі 29 299,75 грн, а також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення невиплаченої частини суми страхового відшкодування у розмірі 20 069,78 грн.

Судом встановлено, що на моменту ДТП (з 18.05.2016 по 04.09.2017) ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТОРГБК «Будівельник», що підтверджується листом Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 31.05.2018 (т. 1, а.с. 201). Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої майну ОСОБА_1 завдано шкоди, сталася при виконанні ОСОБА_2 . трудових обов`язків.

Матеріали справи не містять доказів, що винуватцем ДТП - ОСОБА_2 здійснено ОСОБА_1 виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (матеріальну шкоду).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та мотивованим висновок суду першої інстанції, що шкода, завдана позивачу пошкодженням автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2016, підлягає відшкодуванню відповідачем ТОВ «ТОРГБК «Будівельник».

Також, судом вірно зазначено, що за вказаних вище обставин є безпідставними доводи ТОВ «ТОРГБК «Будівельник», що він є неналежним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» про те, що позовні вимоги, які заявлені до відповідачів є неоднорідними та не можуть розглядатися в одній справі відхиляються колегією суддів, оскільки заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки такі вимоги виникли шляхом завдання позивачці шкоди внаслідок ДТП.

Щодо визначеного судом розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ТОВ «ТОРГБК «Будівельник», колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що згідно Звіту №33/12/16 від 14.12.2016 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, який проведений оцінювачем ФОП « ОСОБА_4» - ОСОБА_5 на замовлення позивача ОСОБА_1 , величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, з врахуванням допусків в межах яких відбулась оцінка, з врахуванням ПДВ 20% та інших загальнодержавних податків і зборів (обов`язкових платежів), складає 96 001 грн 68 коп. (т. 1 а.с. 10-16).

Судом першої інстанції правильно зазначено в рішенні, що у зв`язку з суттєвою розбіжністю звітів щодо розміру заподіяного позивачу матеріального збитку внаслідок пошкодженням автомобіля останньої, за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 04.10.2017 призначена судова автотоварознавча експертиза (т. 1 а.с. 94), яка ухвалою суду від 19.02.2018 скасована, у зв`язку з тим, що 16.02.2018 ОСОБА_1 повідомила про те, що вона звернулась до судового експерта ОСОБА_4 із заявою про проведення судової експертизи, сплатила послуги експерта, який у продовж 7 календарних днів має надати висновок експертизи (т. 1 а.с. 145).

Судом встановлено, що 12.02.2018 між ОСОБА_1 та судовим експертом ОСОБА_4 укладено договір №002/02-18 на проведення судової експертизи, відповідно до умов якого останній за замовленням позивача проводить судову автотоварознавчу експертизу колісного транспортного засобу Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу (надані послуги) і оплатити її

З огляду на викладене є необгрунтованими доводи апеляційної скарги ТДВ «СК Альфа-Гарант», що експерт самовільно взяв на себе повноваження з проведення експертизи.

Відповідно до висновку експерта №010/05-18 від 10.05.2018 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Fiat, д.н.з. НОМЕР_1 , складеного судовим експертом ОСОБА_4, на замовлення позивача ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15.09.2016 в м. Києві по вул. О.Теліги, на дату дорожньо-транспортної пригоди складає 104 814 грн 26 коп. (т. 1 а.с. 170-175).

Суд першої інстанції, надаючи оцінку висновку експерта №010/05-18 від 10.05.2018 в сукупності з іншими доказами, як містяться в матеріалах справи, врахував, що даний висновок складений експертом Семенченком П.О., який є фахівцем з певної галузі спеціальних знань, стаж роботи за фахом з 2005 та за спеціалізацією судового експерта з 2013, підписаний ним особисто, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, а відтак правильно зазначив, що даний доказ відповідає вимогам ст. 77, 78, 79 ЦПК України.

Крім того, судом вірно зазначено, що даний висновок складено відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2009 №142/5/2092, у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 за №1335/5/1159, (далі - Методики) яка є обов`язковою для експертів.

Також судом вірно зазначено, що експерт при проведенні вказаної експертизи використовував дані з довідника «Бюлетень Автотоварознавця» та при калькуляції відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля були використані вказані джерела та за допомогою Комп`ютерного програмного комплексу «AudaNet» компанії «Аудатекс Україна».

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ТОРГБК «Будівельник», що висновок експерта №010/05-18 від 10.05.2018 одержаний судом з порушенням порядку встановленого законом є необгрунтованими.

Так, за приписами ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Посилання в апеляційній скарзі ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» про те, що дослідження судовий експерт проводив без огляду транспортного засобу, а лише на підставі фотографій, не можуть бути підставаою для скасування рішення суду. Доводи викладені в апеляційній скарзі в цій частині спростовуються правильними висновками суду, викладеними в мотивувальній частині рішення.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до п. 3.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (далі - Інструкція), до експертної установи надаються: постанова (ухвала) про призначення експертизи, об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, у разі потреби матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо).

Згідно п.3.5 Інструкції, у виняткових випадках, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта, його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законом порядку. Про проведення експертизи за такими матеріалами має бути вказано в постанові (ухвалі) про її призначення.

Пункт 3.9 Інструкції визначає, що якщо необхідно провести експертизу (дослідження) на місці події або огляд об`єкта за його місцезнаходженням, орган або особа, яка призначила експертизу (замовила дослідження), повинна забезпечити прибуття експерта, безперешкодний доступ до об`єкта, а також належні умови його роботи, а в разі потреби - викликати учасників процесу або інших осіб. У разі неявки осіб чи їх законних представників, що викликалися у визначений час на місце події або огляду об`єкта, дослідження (огляд) проводиться без їх участі, про що зазначається у висновку.

Як встановлено судом, для проведення експертного дослідження сдуовому експерту були надані фотокопії даної справи та кольорові фотознімки автомобіля Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , з деталізацією пошкоджень на електронному носії інформації CD-диску. Експертом була визначена можливість надання відповіді на поставлені запитання на підставі наданих матеріалів.

Отже, посилання відповідачів на те, що судовий експерт не провів огляд транспортного засобу не ставлять під сумнів висновок експерта, про що також зазначено в рішенні судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» на те, що експертом у висновку не застосовано коефіцієнт фізичного зносу не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки знос транспортного засобу Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , (2011 року випуску)на день страхового випадку до 7 років, а згідно п. 7.38 Методик якщо строк експлуатації транспортного засобу не перевищує 7 років, то коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю.

Посилання в апеляційній скарзі ТДВ «СК «Альфа-Гарант» щодо притягнення судового експерта ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності не мають значення для справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу завдано матеріальної шкоди на суму 104 814,26 грн.

Оскільки позивачем доведено розмір шкоди в сумі 104 814,26, то стягненню з ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» підлягає шкода не покрита лімітом відповідальності, а саме у розмірі 55 314,26

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» на користь позивачки 1 200,00 грн витрат за виготовлення звіту, оскільки такі витрати в силу ст. 22 ЦК України є реальними збитками, яких особа зазнала, внаслідок відновлення свого порушеного права.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що суд першої інстанції безпідставно не направляв справу до експертної установи та з власної ініціативи скасував ухвалу про призначення експертизи за відсутності таких повноважень у суду першої інстанції. Проте, такі дії суду не призвели до неправильного вирішення спору, а відтак не є підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим учасниками справи, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду відповідає вимогам закону щодо його законності та обґрунтованості, ухвалене з дотриманням норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай