ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/1505/19

провадження № 22-ц/4809/1309/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Суровицької Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Крімченко С.А. від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про стягнення компенсації за нанесену матеріальну і моральну шкоду,-

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 11.11.2008 року він перебуває на інвалідності, як потерпілий на виробництві внаслідок професійного захворювання органів опори та руху. Згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1071 від 27.09.2011 року йому було призначено санаторно-курортне лікування один раз на рік. При цьому, робочі органи Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування після кожного огляду потерпілого МСЕК повинні повідомити їх про право на отримання путівки із зазначенням переліку документів необхідних для її отримання. Однак таких повідомлень у 2012-2013 роках відповідач на його адресу не направляв, а також не відмовляв у отримання путівок на санаторно-курортне лікування. У зв`язку тим, що у 2012-2013 роках він не мав можливості лікуватися у санаторії, відбулося загострення і різке прогресування його професійного захворювання, що підтверджується висновком МСЕК № 1 від 02.12.2015 року, відповідно до якого йому встановлено 65 % втрати професійної працездатності.

Однак після того як він звернувся до Олександрійського відділення ВД ФСНВ, його було повідомлено про те, що на його адресу направлялося письмове повідомлення про його право на відшкодування витрат за висновками МСЕК на медикаментозне лікування і санаторно-курортне лікування, але він до відділення з метою отримання путівок не звертався та не надав необхідні документи.

Також зазначив, що письмового повідомлення від Олександрійського відділення ВД ФСНВ про право на відшкодування витрат на медикаментозне лікування і санаторно-курортне лікування він не отримував, а наявність даного повідомлення в його особовій справі є фальсифікацією, внаслідок чого він звернувся із заявою до Олександрійського ВРП ГУНП в Кіровоградській області. У липні 2015 року по факту підробки документів в його особовій справі було відкрито кримінальне провадження та на даний час досудове розслідування триває.

Крім того, вказав, що особова справа не відповідає вимогам Правил обліку та зберігання у відділеннях ВД ФССНВ документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Правління ФССНВ № 15 від 12.10.2000 року.

Також вважає, що вказаними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у глибоких душевний стражданнях щодо погіршення здоров`я.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив сягнути з відповідача майнову шкоду заподіяної внаслідок не отримання двох путівок на санаторно-курортне лікування в ДП «Санаторій «Конча Заспа» в сумі 28 512 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених ОСОБА_1 вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-XIV (із змінами та доповненнями).

Цей Закон відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначав правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК. Потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 28.10.2008 року перебуває на обліку в Олександрійському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, як потерпілий на виробництві. 07.10.2008 року йому було встановлено професійне захворювання деформуючий артроз колінних суглобів внаслідок роботи на ДП «Шахта «Ведмежоярська». Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 11.11.2008 року серія 2-16 ПК № 002954 потерпілому з 28.10.2008 року встановлено 50% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання та надано право на забезпечення медико-соціальними послугами, а саме: медикаментозним лікуванням, лікуванням в ЛПЗ, санаторно-курортним лікуванням за направленням ЛПЗ.

Після повторного обстеження, відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 27.09.2011 року серія 10 ААА№062073, потерпілому встановлено 55 % втрати професійної працездатності, підтвердження третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання та встановлено право на забезпечення медико-соціальними послугами, а саме: медикаментозне лікування, стаціонарне лікування в ЛПЗ, санаторно-курортне лікування за направленням ЛПЗ.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1071 від 27.09.2011 року ОСОБА_1 передбачено зокрема, санаторно-курортне лікування за призначенням ЛПЗ 1 раз в рік.

Порядок забезпечення путівками для санаторно-курортного лікування визначено Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 року № 49.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2 Положення організація санаторно-курортного лікування потерпілих здійснюється за рахунок коштів Фонду. Санаторно-курортні путівки придбаваються виконавчою дирекцією Фонду та видаються потерпілим робочими органами виконавчої дирекції Фонду.

Підставою для забезпечення потерпілих путівками для санаторно-курортного лікування (далі - путівки) є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

Відповідно до висновку МСЕК потерпілі забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування за прямими наслідками виробничої травми чи професійного захворювання.

Пунктом 2.4. Положення передбачено, що робочі органи виконавчої дирекції Фонду після кожного огляду потерпілого МСЕК повідомляють потерпілих про їх право на отримання у Фонді путівки.

Згідно пункту 2.5. цього Положення, для взяття на облік для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи:

- заяву за встановленою формою (додаток 1);

- висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні;

- медичну довідку лікувальної установи за формою N 070/о.

Заява на отримання путівки реєструється в журналі обліку (додаток 2). Датою взяття на облік потерпілого для отримання путівки вважається дата подання заяви.

29 вересня 2011 року за вихідним № 09-1258/01-18 головним спеціалістом Олександрійського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивачу було направлено повідомлення про його право на відшкодування витрат за висновком МСЕК, а саме: медикаментозне лікування, лікування в ЛПЗ, санаторно-курортне лікування /а.с.18/.

Отже, ОСОБА_1 у встановленому порядку визначеного пунктом 2.4. Положення, було повідомлено про право на отримання путівки на санаторно-курортне лікування, яким він не скористався, оскільки ним у 2012-2013 роках заяви взяття на облік для отримання путівки відповідачу не подавалися, що підтверджується копією Журналу обліку потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування.

При цьому, вимога ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у вигляді ненадання двох путівок на санаторно-курортне лікування в ДП «Санаторій «Конча Заспа» на суму 28 512 грн. є безпідставною, оскільки вартість путівок може бути компенсована Фондом лише у разі самостійного їх придбання (ч. 5 ст. 34 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»).

Доказів придбання путівок на санаторно-курортне лікування в ДП «Санаторій «Конча Заспа» позивачем не надано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Крім того, позивачем не доведено позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, оскільки ним не надано доказів на підтвердження порушення його прав Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та причинно-наслідкового зв`язку між його діями та погіршенням стану здоров`я.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У частині першій статті 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів також приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якого суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, проте обсяг мотивування може бути різним залежно від характеру рішення, та Висновок Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008), відповідно до якої виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення. Відповідно до пункту 41 зазначеного Висновку обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до практики ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може надавати кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 1 липня 2003 року, у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27 вересня 2001 року).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не доведено неправомірних дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області щодо забезпечення його путівками у 2012-2013 роках, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: