Справа № 199/4821/19
30 вересня 2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Богун О.О.,
за участю секретаря Рудової М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обгрунтування позовних вимог посилається на то, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., реєстровий номер 59.
Відповідачка є падчекрою позивача, яка була зареєстрована за адресою спірного домоволодіння АДРЕСА_1 , однак починаючи з 2001 року в спірному будинку не проживає.
Позивач зазначив, що відповідачка не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в домі не має, однак в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялась.
Перешкод в користуванні спірним домоволодінням з боку позивача не чинилось.
Оскільки відповідачка не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 року, а її реєстрація за вказаною адресою чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні спірним домоволодінням, тому позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Правом надання відзиву на позов відповідачка не скористалась, тому суд вважає можливим зі згоди позивача, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Суд, дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., реєстровий номер 59.
Відповідачка є падчеркою позивача, яка була зареєстрована за адресою спірного домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 906747 від 11.06.2019 року, виданою Головою квартального комітету №5 Гудковою Л.І. (а.с. 7,8), згідно якої зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не мешкає з 2001 року.
Факт непроживання та відсутності речей відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою спірного домоволодіння АДРЕСА_1 підтверджується актом обстеження будинку АДРЕСА_1 (а.с.9), складеним Головою квартального комітету №5 Гудковою Л.І. в присутності позивача та двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 яким зазначено, що при обстеженні будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 з 2001 року в будинку не проживає, особистих речей не виявлено.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382, 380 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, оскільки відповідачка ОСОБА_2 не проживає більше року в спірному домоволодінні АДРЕСА_1 , що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, тому суд вважає за необхідне визнати її такою, що втратила право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .
Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі розміром 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .
Сягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - не відомий), судові витрати по справі, у вигляді сплати судового збору у сумі розміром 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2019 року.
Суддя: О.О. Богун