Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 463/4388/16

провадження № 61-11496св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ),

відповідачі: Виконавчий комітет Львівської міської ради, Львівська міська рада, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради,

треті особи: ОСОБА_4 , Львівське комунальне підприємство «Агенція ресурсів Львівської міської ради»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , Львівське комунальне підприємство «Агенція ресурсів Львівської міської ради», про визнання незаконним та скасування рішення, ухвали, скасування державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі є власниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кожному з яких належить по 1/2 частки.

ОСОБА_1 є власником майна, що зберігається на ділянці за вказаною адресою, а саме - матеріалів, що зберігаються між гаражем ОСОБА_3 та межею українського товариства глухих (далі - УТОГ) на ділянці, яка є власністю позивачів.

Вказували, що 13 листопада 2015 року згідно з договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав частку земельної ділянки у ОСОБА_3 На іншій половині земельної ділянки, що знаходиться у власності ОСОБА_3 , розташований об`єкт нерухомості - гараж загальною площею 22,1 кв. м, який належить їй на праві особистої власності. Іншого об`єкта нерухомості на вказаній земельній ділянці немає.

Зазначали, що у вересні 2016 року випадково дізнались від ОСОБА_4 про рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 497, відповідно до якого за територіальною громадою м. Львова зареєстровано право комунальної власності на будівлю гаражу загальною площею 28,7 кв. м, а також про ухвалу Львівської міської ради № 802, де в переліку об`єктів комунальної власності, які підлягають приватизації способом викупу, зазначена їхня земельна ділянка і наявний на ній гараж площею 28,71 кв. м.

Посилалися на Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно із якою будівля гаражу загальною площею 28,7 кв. м за адресою АДРЕСА_1 перебуває на праві власності Львівської міської ради з 28 березня 2016 року. Вказана адреса нерухомого майна не відповідає дійсності оскільки назва вулиці була змінена на АДРЕСА_1 відповідно до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 серпня 2012 року № 374.

Отже, ОСОБА_1 дізнався про визначення на його частині земельної ділянки об`єкта нерухомого майна - «гаража», якого фактично ніколи не було і немає, а наявні лише будівельні матеріали, які не можуть виконувати функції цільового призначення гаража.

Вказували, що у відповідь на адвокатський запит отримали правовстановлюючі документи та технічну документацію, згідно з якими на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міськрої ради № 497 та ухвали Львівської міської ради № 802 укладено договір оренди нерухомого майна від 26 березня 2016 року № Л-10026-16 між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, як орендодавцем, та ОСОБА_4 , як орендарем, предметом якого є гараж площею 28,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважали, що цим було порушено їхнє право власності, оскільки на земельній ділянці було фіктивно створено об`єкт нерухомості - гараж, який в подальшому був незаконно переданий у комунальну власність та в оренду ОСОБА_4 .

Враховуючи уточнення позовних вимог, позивачі просили суд скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2015 року № 497 та ухвалу Львівської міської ради від 14 липня 2016 року № 802 в частині надання права викупу та приватизації об`єкта площею 28,71 кв. м Тімохіній С . Г. за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна № 01 - будівлі гаража загальною площею 28,7 кв. м за вказаною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року у складі судді Леньо С. І. позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2015 року № 497 «Про реєстрацію права комунальної власності та взяття на баланс будівлі на АДРЕСА_1 ».

Скасовано державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна № 01 - будівлі гаража загальною площею 28,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , від 28 березня 2016 року.

Визнано незаконною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 802 від 14 липня 2016 року «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом викупу» в частині надання права викупу і приватизації об`єкта площею 28,71 кв м. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , який значиться в даній ухвалі за № 71.

У зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_3 провадження у справі на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року було зупинено до вступу у справу правонаступників.

Відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 19 січня 2018 року провадження у справі поновлено та залучено до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_3 : ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

У зв`язку з повторною неявкою позивача ОСОБА_3 , позов в частині її позовних вимог на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що нерухомість, в тому числі гараж стає об`єктом цивільних прав виключно після того, як власник або користувач земельної ділянки у встановленому законом порядку після отримання всіх необхідних дозволів реалізує своє право на забудову цієї території та в кінцевому, здасть такий об`єкт в експлуатацію та зареєструє право власності на нього. Проте жодного документу, який би підтверджував, що за адресою: АДРЕСА_1 проводилось будівництво, в тому числі самочинне, матеріали справи не містять, тоді як за змістом рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2015 року № 497, право власності зареєстровано згідно із технічним паспортом від 02 червня 2015 року, який не може вважатись документом, який свідчить про прийняття об`єкту до експлуатації.

Районний суд зазначив, що вказане в сукупності дає підстави для висновку про те, що оскаржуване рішення та ухвала, а також державна реєстрація права власності за територіальною громадою прийняті відносно об`єкта, якого не існує, що свідчить про незаконність прийнятих рішень та проведення державної реєстрації.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2019 року апеляційні скарги виконавчого комітету Львівської міської ради та ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його позову про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2015 року № 497 «Про реєстрацію права комунальної власності та взяття на баланс будівлі на АДРЕСА_1 , скасування державної реєстрації об`єкта нерухомого майна № 01 - будівлі гаража загальною площею 28,7 кв м. за адресою: АДРЕСА_1 від 28 березня 2016 року.

Відмовлено ОСОБА_1 у визнанні незаконною та скасуванні ухвали Львівської міської ради № 802 від 14 липня 2016 року «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом викупу» в частині надання права викупу і приватизації об`єкта площею 28,71 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , яка значиться в даній ухвалі за № 71.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відносно незавершеного будівництвом гаража площею 28,71 кв. м на АДРЕСА_1 відповідачами не приймалося жодних рішень, такий не передавався в оренду третій особі ОСОБА_4 , а відтак, не було порушено прав ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції зазначив, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , його пояснень та пояснень його представника у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні порушення прав останнього, оскільки оскаржувані рішення органів місцевого самоврядування стосуються об`єкта нерухомості на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2019 року скасувати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Заявник посилається на рішення Личаківського районного суд м. Львова від 06 лютого 2018 року, залишене без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року, у справі № 463/4551/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, третьої особи - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, яким визнано недійсним договір оренди нерухомого майна від 25 березня 2016 року № Л-10026-16 - приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,7 кв. м, що укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_4 .

Вважає, що у зв`язку із розірванням договору оренди нерухомого майна, ОСОБА_4 не є орендарем та не може бути третьою особою у цій справі. З огляду на це, апеляційний суд мав залишити без розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_4 , не надавати слово у суді як третій особі. При цьому зазначає, що Апеляційний суд на дату слухання справи 14 травня 2019 року не мав в матеріалах справи рішення судів першої інстанції у справі № 463 /4551 /17.

Вказує, що на його приватній земельній ділянці відповідачі незаконно створили об`єкт нерухомого майна - гараж, на який жодних правовстановлюючих документів міська рада та управління комунальної власності до суду не надали. Крім того, міська рада не перевірила правовий статус земельної ділянки, зареєструвала вказаний гараж за старою адресою.

Звертає увагу суду на те, що у справі № 463/4551/17 встановлено, що АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 - це одна і та сама ділянка, зі зміненою назвою вулиці, на якій є гараж і навіс, що належить ОСОБА_3 . При винесенні оскаржуваних рішень та ухвал відповідачі використали назву вулиці, яка була до 2012 року.

Зазначає, що апеляційний суд помилково вважає що земельна ділянка на АДРЕСА_1 та гараж на АДРЕСА_1 це два різні об`єкти, дві різні ділянки.

У суді першої інстанції неодноразово доведено наданими документами та експертизами, іншими доказами, що гараж площею 22,1 кв. м, а також гараж міської громади 28,71 кв. м розташовані на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , що є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 порівну, а вказаний гараж є також тільки один (а не два різні), є тим самим розібраним навісом без перекриття даху, що належить ОСОБА_1

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 серпня 2012 року № 374 адресу АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1 (том 1 а. с.14, 92 ).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 грудня 2013 року ОСОБА_3 є власником гаражу площею 22,1 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 20).

На підставі ухвали Львівської міської ради від 01 жовтня 2015 року № 5286 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,0088 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:004:0018 (том 1 а. с. 143-144).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 листопада 2015 року цільовим призначенням земельної ділянки на АДРЕСА_1 є «для будівництва індивідуальних гаражів» (том 1 а. с. 19).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 листопада 2015 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с.9).

Право власності на таку частку земельної ділянки зареєстровано ОСОБА_1 13 листопада 2015 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а. с. 21).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2015 року № 497 «Про реєстрацію права комунальної власності та взяття на баланс будівлі на АДРЕСА_1 », виконавчий комітет вирішив зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на будівлю гаража під літерою «Б-1» загальною площею 28,7 кв. м на АДРЕСА_1 , згідно з технічним паспортом, складеним Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 02 червня 2015 року (том 1 а. с. 66-68).

На підставі цього рішення, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Пелип І. Б. 14 вересня 2016 року проведено реєстрацію права комунальної власності на гараж «Б-1» площею 28,7 кв. м за Львівською міською радою (том 1 а. с.82).

Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 14 липня 2016 року № 802 та затвердженого нею переліку об`єктів комунальної власності, які підлягають приватизації способом викупу, третій особі - ОСОБА_4 надано право викупу і приватизації об`єкта, площею 28,71 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 13).

На фотознімку земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_3 на підставі ухвали Львівської міської ради від 01 жовтня 2015 року № 5286, земельна ділянка поділена на дві частини. На першій розташований гараж площею 22,1 кв. м, а на другій - «об`єкт» без перекриття даху, який розташований на земельній ділянці ОСОБА_1 і відносно якого є цей спір (том 1 а. с.104).

Згідно з архівною випискою з рішення виконкому Червоноармійської районної Ради депутатів трудящих від 14 січня 1975 року ОСОБА_13 надано дозвіл побудувати гараж на місці самовільно встановленого дерев`яного гаража в подвір`ї будинку АДРЕСА_2 ( том 1 а. с. 91).

Відповідно до відповіді Державного підприємства «Західгеодезкартографія» Департаменту топографо-геодезичної та картографічної діяльності Державного агентства земельних ресурсів України на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розташований гараж, який належить Зайці 3. І. площею 22,1 кв. м (том 1 а. с. 95).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова Апеляційного суду Львівської області не відповідає.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У частинах першій, другій статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 серпня 2012 року № 374 адресу АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1. На земельній ділянці за вказаною адресою 20 грудня 2013 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на гараж площею 22,1 кв. м (АДРЕСА_1) та 28 березня 2016 року право комунальної власності на гараж площею 28,7 кв. м за Львівською міською радою ( АДРЕСА_1).

Крім того, районним судом встановлено, що на земельній ділянці у АДРЕСА_1 , розміщено виключно належний ОСОБА_3 гараж. Жодного іншого нерухомого майна, побудованого самочинно або з дозволу органів місцевого самоврядування на такій земельні ділянці не розміщено.

Районний суд задовольняючи позовні вимоги звернув увагу на всі доводи та докази, подані сторонами, та ухвалив правильне по суті рішення про визнання недійсними та скасування оскаржуваних рішень Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівської міської ради. Натомість, суд апеляційної інстанції помилився щодо обставин справи, неповно дослідив докази, подані сторонами, та вважаючи, що спір стосується двох різних об`єктів нерухомості (двох гаражів, що знаходяться за різними адресами), ухвалив незаконне рішення про скасування рішення районного суду.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни мотивувальної частини рішення районного суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, який згідно із частиною першою статті 15 вказаного Закону є індивідуальним номером, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 грудня 2013 року № 15040374, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - гаража, за адресою: АДРЕСА_1 - 01 (том 1 а. с. 20), а відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 вересня 2016 року № 68087336, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - гаража, за адресою: АДРЕСА_1 - 01 (том 1 а. с. 82).

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за різними адресами зареєстровано один об`єкт з різними реєстраційними номерами, з приводу якого ухвалювалися спірні рішення органом місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності (приватної та комунальної) на один і той же об`єкт нерухомого майна суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення та захист державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення прав позивачів як власників майна.

Державна реєстрація гаражу за адресою: АДРЕСА_1 від 28 березня 2016 року відбулася на підставі технічного паспорту на гараж; рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2015 року № 497, листа Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області 28 вересня 2015 року № 03-08-06276, проведена після прийняття розпорядження Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 31 серпня 2012 року № 374 про зміну адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 та після державної реєстрації права приватної власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 квітня 1991 року.

Відтак, на час проведення державної реєстрації права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , такої адреси не існувало, як і самого об`єкту нерухомого майна - гаража площею 28,7 кв. м.

При цьому земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку та визнав незаконним та скасував рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2015 року № 497 «Про реєстрацію права комунальної власності та взяття на баланс будівлі на АДРЕСА_1 », визнав незаконною та скасував ухвалу Львівської міської ради № 802 від 14 липня 2016 року «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом викупу» в частині надання права викупу і приватизації об`єкта площею 28,71 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , який значиться в даній ухвалі за № 71, скасував державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна № 01 - будівлі гаража загальною площею 28,7 кв м. за адресою: АДРЕСА_1 від 28 березня 2016 року.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн за подання позовної заяви та 2 204,80 грн за подання касаційної скарги підлягають стягненню Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2019 року скасувати.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року залишити в силі.

Стягнути з Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк