Справа № 234/755/19
Провадження № 2/611/237/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2019 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Андросова О.М.
за участі секретаря - Сторчай С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Барвінкового справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,
Позивач зазначив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно якому ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у сумі, еквівалентній 8000 доларів США, зобов`язавшись повернути їх до 01 грудня 2014 року.
Факт укладення договору і передачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошей у вказаній сумі підтверджується розпискою ОСОБА_2 без дати.
До цього часу ОСОБА_2 своє зобов`язання за договором позики не виконав і одержані грошові кошти не повернув.
Позивач у поданій до суду заяві позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути за його відсутності та у разі неприбуття в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, у наданий в ухвалі суду час не подав до суду відзиву.
Відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на кінець листопада, посилаючись на ту обставину, що він вибув на лікування до м. Києва.
Зважаючи на те, що це вже повторна неявка належним чином повідомленого відповідача, а додані ним до заяви копії документів ніким не завірені і не можуть вважатись належним доказом, суд не вважає за необхідне відкладати розгляд справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно якому ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у сумі, еквівалентній 8000 доларів США, зобов`язавшись повернути їх до 01 грудня 2014 року.
Факт укладення договору і передачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошей у вказаній сумі підтверджується розпискою ОСОБА_2 без дати з терміном повернення боргу до 01 грудня 2014 року.
До цього часу ОСОБА_2 своє зобов`язання за договором позики не виконав і одержані грошові кошти не повернув.
Факт неповернення боргу підтверджується тим, що оригінал боргового документу (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до частини третьої ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У розписці зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач зобов`язується повернути позивачу, дату виконання зобов`язання та особистий підпис позичальника.
Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчать про його укладення відповідно до вимог статті 1046 ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
З роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній часині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення або на день подачі позову згідно з позовними вимогами (правовий висновок Верховного суду України від 21 грудня 2016 року у справі за № 6-1672цс16).
Борг - 8 000 доларів США - на день подання позовної заяви - 07.08.2019 складає за офіційним курсом НБУ (1 долар США - 25,53 гривень) 204240 грн.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором.
Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
В порушення зазначених норм закону відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав повністю.
Згідно зі ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 12 квітня 2017 року у справі за № 6-487цс17.
Аналогічні за змістом правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16, від 18 січня 2017 року у справі за № 6-2789цс16.
Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У зв`язку з тим, що ціна зобов`язання виражена в іноземній валюті, інфляційні втрати за зобов`язанням не стягуються, а стягненню з відповідача підлягають 3 проценти річних від простроченої суми, що за період з 01.12.2014 по 05.08.2019 (1709 днів) становить 28 671, 94 грн. (204240 грн.*3/100/365*1709 днів).
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач не подавав до суду заяви про застосування позовної давності, тому підстави для її застосування у суду відсутні.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем надано належні, допустимі і достовірні докази на підтвердження своїх позовних вимог.
Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24цс12). Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачу відповідачем не повернутий, він підлягає стягненню з останнього у судовому порядку.
Відповідач не надав суду жодних доказів на заперечення позову.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню
У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір у сумі 2329 грн. 12 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280 - 282 ЦПК України, ст.ст. 514, 516, 526, 527, 530, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя Барвінківського районного суду О.М.Андросов