Справа № 344/9427/18
Провадження № 2/344/1304/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.06.2015 року між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 була досягнута домовленість згідно якої відповідач зобов`язався оформити документацію по оренді земель сільськогосподарського призначення в населених пунктах Живачів, Озеряни, Олеша, Долина, Ісаків , Петрів, Делева Тлумацького району Івано-Франківської області. Термін виконання робіт повинен був складати до 01.09.2015 року. Крім того, відповідач зобов`язався після оформлення документації власними силами засіяти орендовані земельні ділянки та інші площі с/г культурою. Для виконання зобов`язання позивач передав грошові кошти в розмірі 15000 доларів США. Проте відповідач свого обов`язку не виконав. Кошти йому не повернуті. А тому просить стягнути з відповідача інфляційні витрати внаслідок знецінення національної валюти, три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем станом на 16.06.2018 року виходячи із невиконаного зобов`язання 15000 доларів США, нараховано за період з 16.06.2017 по 16.06.2018 року три проценти в розмірі 11839,85 грн. та відсотки за збереження та користування коштами відповідно до облікової ставки НБУ в розмірі 57279,88 грн.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно розписки від 22 червня 2015 року, наданої позивачем до суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 315000 грн. на оформлення документації по оренді земель сільськогосподарського призначення в населених пунктах Живачів, Озеряни, Олеша, Долина, Ісаків, Петрів, Делева Тлумацького району Івано-Франіквської області загальною площею не менше ніж 500га та терміном не менше ніж 15 р. Документація буде оформлена на юридичну особу ТзОВ «Галагросервіс 2000». Термін виконання робіт з оформлення документації до 01.09.2015 року.

Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини пов`язані з наданням послуг, які врегульовані ст.ст. 901, 903 ЦК України

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням та, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В той же час позивач просить на підставі положень ст.ст. 536, 625 та 1048 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 відсотки за збереження та користування набутими грошовими коштами у розмірі 57279,88 грн. та 3% річних за прострочення виконання в сумі 11839,85 грн., однак договір позики між сторонами укладений не був.

Крім того, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем не виконано або неналежно виконано договір про надання послуг. Жодних письмових претензій щодо неналежного виконання договору, або відмови прийняття результатів робіт (послуг) позивачем не надано.

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Як вбачається з розписки кошти від позивача отримали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Виходячи з аналізу зазначених норм права та системного аналізу заявлених позовних вимог, наведених вище, у даній справі відсутній належний суб`єктний склад учасників процесу.

Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача процентів за збереження та користування коштами. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 626, 629, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.