Справа № 186/1966/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючої - судді Янжули С.А.

при секретарі: Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року в цивільній справі за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням,

ВСТАНОВИВ :

09 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року в цивільній справі № 186/1966/18 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням.

Свою заяву мотивує тим, що заочне рішення від 17 січня 2019 року було отримано ним лише 06 вересня 2019 року. До цього часу він не отримував судові виклики, позов та додатки до нього.

З необхідністю відшкодовування коштів, які пов`язані з утриманням під час навчання у ДДУВС на користь позивача, не згоден, оскільки вважає, що вимоги, які зазначені у позові суперечать чинному законодавству. Дану позицію вважає обґрунтованою (спираючись на постанову Вищого Адміністративного Суду України від 20 липня 2017 року у справі №2а/2470/513/12) тим, що Законом України від 01 квітня 2014 року №1556-УІІ,(що був чинний на момент виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем) яким внесено зміни до Закону України Про освіту від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ, частину 2 статті 52 Закону, якою визначався обов`язок відпрацювати 3 роки було виключено, таким чином положення Закону України Про освіту від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ та Закону України Про вищу освіту від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ не містять зобов`язальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання.

Відсутність у вказаних законах даного обов`язку також відображено у ч.З ст. 53 Конституції України, якою встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам

Крім того, враховуючи рішення Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 810/2610/16: Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18). Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.

На момент складання позовної заяви він знаходився на території республіки Польща, де був відповідно працевлаштований, про що свідчать штамп у його паспорті для виїзду за кордон, з зазначенням дати у штампі (14 жовтня 2018 року в`їзд на територію Республіки Польща та 27 квітня 2019 року виїзд з території республіки Польща), та договорами працевлаштування, які були укладені на території республіки Польща. Також, позивачем заявлено, що його було повідомлено відповідним листом від 22 серпня 2018 року № 1/3549 про необхідність погашення заборгованості, але дана інформація не відповідає дійсності, оскільки згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 270 О ОСОБА_2 С його було звільнено 01 жовтня 2018 року, а на момент дати складання листа позивачем він ще знаходився на службі в Національній поліції.

Просить суд поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 17 січня 2019 року, ухваленого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області; скасувати заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання заявник не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги заяви підтримав, просить їх задовільнити.

Представник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ в судове засідання не з`явився, направив суду заперечення проти заяви про перегляд і скасування заочного рішення, в якому зазначив, що ДДУВС категорично не погоджується з доводами відповідача, наведеними у заяві про перегляд та скасування заочного рішення з наступних підстав.

По-перше, стосовно трирічного терміну відпрацювання.

ДДУВС є державним вищим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, який знаходиться в сфері управління Міністерства внутрішніх справ України та який здійснює підготовку фахівців за кошти державного бюджету для підрозділів Національної поліції України. Здобувачам вищої освіти, які навчаються за державним замовленням, присвоюється спеціальне звання поліції, тому крім Закону України «Про вишу освіту» на них поширюються вимоги Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з ч. 4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.3.5 Контракту № 2995 про здобуття освіти у ДДУВС від 07 лютого 2017 року, укладеного між відповідачем, ДДУВС та ГУНП в Дніпропетровській області (далі - Контракт № 2995), відповідач зобов`язаний після закінчення навчання прибути до ГУНП в Дніпропетровській області в термін, визначений в направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений ГУНП в Дніпропетровській області, і відпрацювати не менше трьох років.

По-друге, з приводу безоплатності вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах повідомляю наступне.

Згідно із ч.1 ст. 72 Закону України «Про Національну поліцію» професійне навчання поліцейських складається з:

1) первинної професійної підготовки;

2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;

3) післядипломної освіти;

4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Саме на виконання вимог вище зазначеної статті 07 лютого 2017 року між відповідачем, ДДУВС та ГУНП в Дніпропетровській області був укладений Контракт № 2995. Предметом Контракту № 2995 про здобуття освіти є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача вищої освіти ступеня магістр за спеціальністю «Правознавство». Пунктом 2.3.6 Контракту № 2995 передбачено, що у разі дострокового розірвання Контракту чи звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Контракту, відповідач зобов`язаний у місячний термін відшкодувати ВНЗ витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженою довідкою-розрахунком.

Згідно з абзацом 3 п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 (далі - Порядок відшкодування) цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло водопостачання, водовідведення, електроенергія). Відповідно до п. 4 Порядку відшкодування витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Жодної плати за надання освітніх послуг особі, що навчається ані Контрактом № 2995 про здобуття освіти, ані будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено. Отже, можна зробити висновок, що здобуття освіти відповідачем за Контрактом № 2995 в ДДУВС мало місце на безоплатній основі за рахунок коштів державного бюджету.

По-третє, з приводу підсудності даної справи.

Позовну заяву ДДУВС до ОСОБА_1 було подано 11 грудня 2018 року до Пешотравенського міського суду Дніпропетровської області із врахуванням вимог чинного законодавства та судову практику з розгляду аналогічних справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15), які діяли на той час.

Зокрема, у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що дана категорія спорів не стосується проходження відповідачем публічної служби в органах внутрішніх справ, а пов`язана з невиконанням ним умов цивільно-правової угоди і вимогою позивача відшкодувати понесені витрати на навчання у вищому навчальному закладі. За таких підстав зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. Отже, на момент подання позовної заяви дана категорія спорів розглядалась в порядку цивільного судочинства, а тому вона була подана за підсудністю до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

По-четверте, стосовно повідомлення ДДУВС про необхідність сплати заборгованості ОСОБА_1 .

В позовній заяві від 27 листопада 2019 року ДДУВС вказав, що відповідачеві було надіслано повідомлення про необхідність погашення заборгованості за вих. № 1/3549 від 22 серпня 2018 року. Звертає увагу, що ДДУВС помилково вказав невірну дату та вихідний номер повідомлення, замість вірних «№ 1/4921 від 01 листопада 2018 року». Але, в додатках до позовної заяви дане повідомлення було вказано вірно (додаток № 10 до позовної заяви), та додано до позовної заяви. Тобто, відповідач був належним чином повідомлений ДДУВС про розмір заборгованості та про реквізити для перерахування коштів.

Просить відмовити в задоволенні заяви.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений, що не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Суд, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи та докази, якими обґрунтовується заява про перегляд заочного рішення, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

11 грудня 2018 року в провадження Першотравенського міського суду надійшла цивільна справа за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням.

Позивач в позовній заяві вказав зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1 .

Копією паспорта відповідача підтверджується, що його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є вищевказана адреса.

Цю ж адресу, як зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання, вказує і сам відповідач ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 12 грудня 2018 року відкрито провадження в справі, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 02 січня 2019 року.

Саме на вищевказану адресу відповідачу направлялися ухвала про відкриття провадження в справі з додатками із встановленням строку для подання відзиву на позовну заяву рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Вказаний пакет документів не був отриманий та повернувся на адресу суду по закінченню строку зберігання, з невідомих причин.

Справу повторно, в зв`язку з неявкою відповідача, було призначено на 17 січня 2019 року, судова повістка направлена ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання, яку повернуто суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

У визначений судом строк, відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву та докази до нього, відповідачу не надіслав і суду не надав. В судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи в його відсутність не надав, в зв`язку з чим, на підставі ст.280 ЦПК України, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи 17 січня 2019 року.

Копію заочного рішення було направлено сторонам рекомендованим листом з повідомленням про отримання 17 січня 2019 року за вих.№473-475, за зареєстрованими у передбаченому порядку місцями їх перебування.

Згідно ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, за змістом вказаних положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити.

Відповідно до вимог ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч. ч. З, 4, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Посилання відповідача на те, що він на час розгляду справи перебував за межами України, суд не може взяти до уваги, оскільки позивачем на адресу відповідача направлявся лист №1/4921 від 01 листопада 2018 року про необхідність погашення заборгованості та попередженням про те, що у разі несплати суми витрат на його утримання під час навчання, дане питання буде вирішуватися в судовому порядку, тобто відповідач знав, що за ним рахується заборгованість та позивач має намір звернутися з позовом до суду. Про зміну місяця свого тимчасового перебування відповідач не повідомив ані позивача, ані суд.

Отже, судом було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення відповідача про здійснення розгляду справи, своєчасно направлено копію заочного рішення на адресу відповідача,відомості про яку наявні в матеріалах справи.

Сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

В силу приписівст.ст.2,4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України. Судові рішення, внесені до ЄДРСР, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу, тобто відповідач не був позбавлений можливості дізнатися про перебіг справи за позовом до нього та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в ЄДРСР.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду №916/3188/16 від 23 квітня 2018 року.

Згідно ст.284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернулася 09 вересня 2019 року, тобто в строк, передбачений ст.284 ЦПК України.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Суд не може взяти до уваги заперечення ОСОБА_1 проти вимог позивача, викладених в позовній заяві, оскільки, як зазначено в заочному рішенні суду від 17 січня 2019 року ДДУВС є державним вищим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, який знаходиться в сфері управління Міністерства внутрішніх справ України та який здійснює підготовку фахівців за кошти державного бюджету для підрозділів Національної поліції України. Здобувачам вищої освіти, які навчаються за державним замовленням, присвоюється спеціальне звання поліції, тому крім Закону України «Про вишу освіту» на них поширюються вимоги Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з ч. 4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.3.5 Контракту № 2995 про здобуття освіти у ДДУВС від 07 лютого 2017 року, укладеного між відповідачем, ДДУВС та ГУНП в Дніпропетровській області (далі - Контракт № 2995), відповідач зобов`язаний після закінчення навчання прибути до ГУНП в Дніпропетровській області в термін, визначений в направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений ГУНП в Дніпропетровській області, і відпрацювати не менше трьох років.

Згідно із ч.1 ст. 72 Закону України «Про Національну поліцію» професійне навчання поліцейських складається з:

1) первинної професійної підготовки;

2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;

3) післядипломної освіти;

4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Саме на виконання вимог вище зазначеної статті 07 лютого 2017 року між відповідачем, ДДУВС та ГУНП в Дніпропетровській області був укладений Контракт № 2995. Предметом Контракту № 2995 про здобуття освіти є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача вищої освіти ступеня магістр за спеціальністю «Правознавство». Пунктом 2.3.6 Контракту № 2995 передбачено, що у разі дострокового розірвання Контракту чи звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Контракту, відповідач зобов`язаний у місячний термін відшкодувати ВНЗ витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженою довідкою-розрахунком.

Згідно з абзацом 3 п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 (далі - Порядок відшкодування) цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло водопостачання, водовідведення, електроенергія). Відповідно до п. 4 Порядку відшкодування витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Жодної плати за надання освітніх послуг особі, що навчається ані Контрактом № 2995 про здобуття освіти, ані будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено. Отже, можна зробити висновок, що здобуття освіти відповідачем за Контрактом № 2995 в ДДУВС мало місце на безоплатній основі за рахунок коштів державного бюджету.

Що стосується посилань відповідача про непідсудність даної справи суду.

Позовна заява ДДУВС до ОСОБА_1 надійшла в провадження суду 11 грудня 2018 року.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Згідно ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК України, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі ст. 3 КАС України адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов`язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, який є однією зі сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб`єкта владних повноважень, відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності.

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, звертаючись до суду із позовом, посилався на те, що ОСОБА_1 порушив умови цивільно-правової угоди та має у зв`язку з цим відшкодувати витрати, понесені позивачем. При цьому, спір не стосується проходження ОСОБА_1 публічної служби в органах внутрішніх справ України.

Враховуючи викладене, позов про відшкодування витрат на навчання відповідача у вищому навчальному закладі внутрішніх справ України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц.

Отже, на момент подання позовної заяви дана категорія спорів розглядалась в порядку цивільного судочинства, а тому вона була підсудна Першотравенському міському суду Дніпропетровської області.

Інших доказів на підтвердження своїх доводів, які б мали істотне значення для вирішення справи по суті, відповідачем не надано.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у відповідності до вимог ЦПК України, крім того, ним доказів, які мають значення для справи та можуть привести до ухвалення іншого рішення, протилежного заочному, суду не надано.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що підстави для скасування заочного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.287,288,354 ЦПК України,- суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року в цивільній справі за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : С.А.Янжула.