ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 635/5967/17

провадження № 22-ц/818/4339/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Інститут проблем кріобіології і кріомедицини національної Академії наук України,

третя особа - Національна Академія Наук України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Шинкарчука Я.А.,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що 07 вересня 2017 року він звернувся до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України із заявою, в якій просив прийняти його, як особу яка має статус інваліда, на роботу на посаду головного енергетика з випробувальним терміном два місяці.

Посилаючись на те, що листом від 19 вересня 2017 року відповідач необґрунтовано відмовив йому у прийнятті на роботу через його інвалідність, не запропонував інші вакантні посади на підприємстві, ОСОБА_1 просив зобов`язати Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України прийняти його на роботу, стягнути на його користь середній заробіток за період з 19 вересня 2017 по день ухвалення рішення у справі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що відмовляючи у прийнятті на роботу відповідачем у порушення вимог трудового законодавства не було запропоновано йому вакантні в установі посади, станом на 19 вересня 2017 року не було дотримано встановлених законодавством нормативів працевлаштування інвалідів у кількості 4% середньооблікової чисельності штатних працівників, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого ним позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України Гольцева А.М . із заявою, в якій просив прийняти його, як особу, яка має статус інваліда, на роботу на посаду головного енергетика з випробувальним строком на два місяці та зазначив, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Листом № 200/331 від 19 вересня 2017 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що посада головного енергетика у штатному розписі Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України відсутня, а також про те, що квоти на працюючих інвалідів станом на 12 вересня 2017 року на підприємстві виконана і складає 5% від складу працюючих.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у прийнятті ОСОБА_1 на роботу на посаду головного енергетика є правомірною, оскільки зазначену посаду було скорочено на підприємстві на підставі наказу № 31 від 20 липня 2017 року, інших порушень трудового законодавства відповідачем також не допущено.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності тощо.

Статтею 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Зазначені гарантії збігаються з гарантіями, викладеними в ст. 5-1 КЗпП України, в якій проголошена гарантія правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 18 вказаного Закону забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (ч. 1 ст. 19 Закону).

Як убачається із матеріалів справи, 07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України із заявою, в якій просив прийняти його на роботу на посаду головного енергетика.

Встановлено, що наказом директора Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України № 31 від 20 липня 2017 року «Про внесення змін до структури та штатного розпису інституту» вакантну посаду головного енергетика було скорочено.

Згідно зі змінами до штатного розпису № 4, затвердженого 05 серпні 2017 року, посаду головного енергетика виведено зі штатного розкладу з 01 серпня 2017 року.

З копії звіту відповідача до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту населення вбачається, що у 2017 році в Інституті проблем кріобіології і кріомедицини НАН України було працевлаштовано 12 осіб з інвалідністю з 242 середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу, що у співвідношенні становить близько п`яти відсотків.

Належних та допустимих доказів на спростування вищевказаних обставин ОСОБА_1 не надано і матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було запропоновано інші вакантні в установі посади висновків суду не спростовують, оскільки заява ОСОБА_1 від 07 вересня 2017 року містила лише прохання про прийняття на роботу на посаду головного енергетика.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду м. Харкова від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий Р.М.Піддубний

Судді А.В.Котелевець

С.С. Кругова