ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року м. Чернівці Справа № 723/4689/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Перший відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Державне підприємство «Сетам»,

третя особа: приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Людмила Борисівна,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бужори В.Т., дата складання повного тексту рішення 01 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач звернувся з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області, ДП «СЕТАМ», третя особа: приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Л.Б. та уточнивши його у травні 2019 року просив суд:

-визнати акт державного виконавця Першого відділу ДВС м. Чернівці

ГТУЮ у Чернівецькій області від 15.08.2018 року, винесений у ВП №53735757, акт про реалізацію предмета іпотеки від 08.08.2018 року, постанову державного виконавця від 08.08.2018 року та свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна №1316 і №1317 від 23.08.2018 року недійсними;

-скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис

№245 від 23.08.2018 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0457,

Провадження №22-ц/822/895/19 Категорія 27

площею 0,0769 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

-скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис

№245 від 23.08.2018 року про реєстрацію права власності на житловий будинок (об`єкт незавершеного будівництва), готовність 93%, що розташований за АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 01 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, який перейменовано ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №3010, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 200 000 дол.США, з процентною ставкою у розмірі 12% річних в доларах США, щомісячна винагорода за управління кредитними коштами встановлюється в розмірі 0,16% від фактичної заборгованості по кредиту сплачується в гривнях з кінцевим терміном повернення кредиту 27.11.2027 року. В забезпечення зобов`язань за вказаним договором 01.12.2006 року між його сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого були: незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_4

24.04.2017 року державним виконавцем відкрито ВП №53735757 з примусового виконання виконавчого напису №154160 від 15.12.2016 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок (об`єкт незавершеного будівництва) готовністю 93% та земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0457, площею 0,0769 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . За рахунок реалізації предмета іпотеки пропонувалось погасити заборгованість в розмірі 9 201 163,83 грн на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Вказує, що 20.06.2017 державним виконавцем в супереч вимогам п.5 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження», п.10 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, повторно проведено опис та арешт предмета Іпотеки, на території адміністративної одиниці, на яку не розповсюджуються повноваження Першого відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, та при вчиненні вищезазначеної процесуальної дії (опис майна) державним виконавцем в супереч вимогам ст. 56, 58 Закону України «Про виконавче провадження» описане майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

В подальшому державним виконавцем за участі оцінювача визначено вартість предмета Іпотеки, яка становила на момент передачі його на торги 1 767 152 грн.

Так, за характеристикою лота, за яким було виставлено на продаж житловий будинок, що є об`єктом незавершеного будівництва (готовність 93%) площею 221,2 м2 та земельна ділянка площею 0,0769 га, кадастровий номер :02:001:0457, за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки та на яку встановлені обмеження, пов`язані з тим, що дане майно є іпотекою, що також підтверджуються повідомленнями ДП «СЕТАМ».

За наслідками проведення електронних торгів Державним підприємством «СЕТАМ» 06.07.2016 року (реєстраційний номер лоту 152731), 08.12.2016 року (реєстраційний номер лоту 181382) та 09.03.2017 (реєстраційний номер лоту 198391) торги були визнані такими, що не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Дані обставини підтверджуються протоколами №182146, 217957 та № 241159 проведення електронних торгів.

В подальшому, здійснено переоцінку майна та згідно звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем Кіріяк С.А. від 05.10.2017 року, ринкова вартість об`єкта оцінки склала 3 024 689 грн.

Так, за характеристикою лота, за яким було виставлено на продаж житловий будинок, що є об`єктом незавершеного будівництва (готовність 93%) площею 221,2 м2 та земельна ділянка площею 0,0769 га, КН :02:001:0457, за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки та на яку встановлені обмеження, пов`язані з тим, що дане майно є іпотекою, що також підтверджуються повідомленнями ДП «СЕТАМ» від 06.02.2018р, № 1167/18- 18-18, від 26.12.2017р. № 12553/18-18-17.

За наслідками проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» 11.12.2017 року (реєстраційний номер лоту 248557) 22.01.2018 року, (реєстраційний номер лоту 256662) та 07.03.2018 року (реєстраційний номер лоту 264104) торги були визнані такими, що не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Дані обставини підтверджуються протоколами № 312278, 302464 та №320235 проведення електронних торгів.

Після завершення третіх торгів 16.04.2018 за №8695 Державним виконавцем направлено повідомлення Іпотекодержателю про залишення нереалізованого майна (предмета Іпотеки) в рахунок погашення заборгованості.

18.04.2018 року до державного виконавця надійшла заява представника Іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи» Кисилиці Є.І., відповідно до якої представник Іпотекодержателя інформував державного виконавця про те, що його довіритель «має намір скористатися правом, передбаченим ч.1 ст. 49 Закону України «Про Іпотеку», та придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна».

Відповідно до інформаційного повідомлення з ДП «СЕТАМ» від14.11.2018 року №3501/17181-12-18/3 Іпотекодержатель - ТОВ «Кредитні ініціативи» не зверталось до ДП «СЕТАМ» про придбання шляхом зарахування вимог предмета іпотеки - житлового будинку, що є об`єктом незавершеного будівництва (готовність 93%) площею 221,2 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0769 га, КН :02:001:0457, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, державним виконавцем, в супереч вимог ст.ст.47, 49 ЗУ «Про іпотеку» та п.7 ст.ст.51, 61 ЗУ «Про виконавче провадження» було складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 20.04.2018 року.

Пізніше, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до нотаріуса Сирбу Л.Б., якою було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна №1316, від 23.08.2018 року та свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна №1317 від 23.08.2018 року, а у державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесені запис №245 від 23.08.2018р. про реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий № :02:001:0457, площею 0,0769 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та запис №245 від 23.08.2018 року про реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 93% за адресою: АДРЕСА_1 , а тому на підставі наведеного просив позов задовольнити.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, наводить обставини, викладені в позовній заяві.

Вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене внаслідок неповноти встановлення обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Наголошує, що суд не надав оцінку наступним обставинам, а саме:

-що стягувач у порушення вимог ст.49 ЗУ «Про іпотеку» звернувся до

Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області з заявою про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна не у 10 денний строк з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, а лише 20.04.2018 року;

-що ТОВ «Кредитні ініціативи» пропустили строк на придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна;

-що з копій документів, які надані суду приватним нотаріусом Сирбу Л.Б., вбачається, що їй для видачі свідоцтв надавався акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, складений та підписаний державним виконавцем Чорним Р.В. від 15.08.2018 року, а не 08.08.2018 року.

Вказує, що порушення чинного законодавства як державним виконавцем, так і нотаріусом порушуються майнові інтереси позивача, який має право, щоби його майно було придбано у порядок і спосіб, передбачений законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Сетам» заперечує відносно задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.

Вказує на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим та зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що до спірних правовідносин щодо заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни майна потрібно застосовувати ЗУ «Про іпотеку» у редакції, чинній станом на дату укладання кредитного договору. Однак, оскільки підставою виникнення правовідносин сторін у справі є не кредитний договір, а невиконання Позивачем зобов`язань, передбачених кредитним договором, то дія пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» ЗУ №3795-VI не поширюється, а застосуванню підлягають норми закону «Про іпотеку», чинні на момент проведення електронних торгів.

Звертає увагу суду на висновок, викладений у постанові ВС від 19.09.2018 у справі №711/1228/17.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції є таким, що цим вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вимог виходив із того, що під час розгляду справи не встановлено, що був порушений порядок проведення електронних торгів, та не встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання електронних торгів недійсними; не встановлено, що зазначене позивачем вплинуло на результати електронних торгів, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не обґрунтовані на законі та не можуть бути задоволені.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з наступного.

Крім невірних висновків при оцінці обставин справи, про що викладається нижче, суд першої інстанції застосував Тимчасове положення «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», яке втратило чинність 18.01.2016 року, тобто до виникнення обставин, з яким пов`язується порушення права.

Так, матеріалами справи встановлено, а сторонами визнаються та не спростовуються обставини щодо укладення кредитного договору, договору іпотеки, щодо передачі спірного майна в забезпечення виконання зобов`язань.

15.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на житловий будинок, що є об`єктом незавершеного будівництва, 93% готовності, площею забудови 139 кв.м., будівельним об`ємом 380,7 м.куб, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0457, загальною площею 0,0769 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 За рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки запропоновану задовольнити вимоги стягувача на загальну суму заборгованості 9 201 163,83 грн (а.с.12).

24.04.2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 53735757 з примусового виконання виконавчого напису № 154160 від 15.12.2016 про звернення стягнення на спірні предмети іпотеки (а.с.13).

20.06.2017 року старшим державним виконавцем Даниляком О.М. винесено постанову про опис і арешт майна (коштів) боржника, а саме предметів іпотеки (а.с.15-16).

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про проведення опису предмету іпотеки некомпетентним державним виконавцем не відповідають ч.1 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження», за якою виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу, а тому такі є безпідставними та не приймаються судом.

Також, апелянт наголошував на тому, що не вирішено питання звернення до суду щодо отримання дозволу на звернення стягнення на незареєстроване майно, спростовується тим, що в п.1.2.1 Договору іпотеки містяться відомості про реєстрацію предмета іпотеки та належності його боржнику (іпотекодавцю) на праві приватної власності.

20.09.2017 року старшим державним виконавцем Даниляком О.М. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яким призначено Кіріяка С.А. (а.с.14). Згідно звіту про оцінку від 05.10.2017 року вартість предмету іпотеки склала 3 024 689 грн (а.с.20).

04.01.2018 року винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №53735757 з примусового виконання (а.с.17).

Згідно протоколів №302464 від 11.12.2017 року, №312278 від 22.01.2018 року та №320235 від 07.03.2018 року торги щодо предмету іпотеки не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів (а.с.21-23).

В подальшому ДП «Сетам» повідомлено про уцінення лоту з стартової ціни 3 024 689 грн (перші торги) до 2 419 751,20 грн (другі торги) та 2 117 282, 30 грн (треті торги) (а.с.24-25).

Після завершення третіх торгів 16.04.2018 за №8695 Державним виконавцем направлено повідомлення Іпотекодержателю про залишення нереалізованого майна (предмета Іпотеки) в рахунок погашення заборгованості в порядку ч.6 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.26).

18.04.2018 року до державного виконавця надійшла заява представника Іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи» Кисилиці Є.І., відповідно до якої представник Іпотекодержателя інформував державного виконавця про те, що його довіритель «має намір скористатися правом, передбаченим ч.1 ст. 49 Закону України «Про Іпотеку», та придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна» (а.с.27).

Постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08.08.2018 року передано стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок часткового погашення заборгованості згідно виконавчого провадження №53735757 спірні предмети іпотеки за ціною третіх електронних торгів - 2 117 282,30 грн (а.с.217-219).

08.08.2018 року державним виконавцем Чорним Р.В. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, який став для ТОВ «Кредитні ініціативи» підставою для видачі останньому свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та реєстрації права власності на нерухоме майно.

Крім того, у заведеній нотаріальній справі міститься акт державного виконавця Чорного Р.В. від 15.08.2018 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, згідно якого предмети іпотеки передані ТОВ «Кредитні ініціативи» за ціною третіх електронних торгів 2 117 282,20 грн в рахунок часткового погашення заборгованості згідно ВП №53735757, який став підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на предмет іпотеки (а.с.99-100).

Відповідно до інформаційного повідомлення з ДП «СЕТАМ» від 14.11.2018 року № 3501/17181-12-18/3 Іпотекодержатель ТОВ «Кредитні ініціативи» не зверталось до ДП «СЕТАМ» про придбання шляхом зарахування вимог предмета іпотеки: житлового будинку, що є об`єктом незавершеного будівництва (готовність 93%) площею 221,2 кв.м, та земельної ділянки площею 0,0769 га, КН :02:001:0457, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до нотаріуса Сирбу Л.Б., якою було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 1316 від 23.08.2018 року та свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 1317 від 23.08.2018, а у державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесені запис №245 від 23.08.2018р. про реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий № :02:001:0457 площею, 0,0769 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та запис №245 від 23.08.2018р. про реєстрацію права власності на житловий будинок, незавершений будівництвом, готовність 93% за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.97-100).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ст.526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 7 ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку».

Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч.ч.1-2 ст.5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Частиною 1 ст.33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 49 ЗУ «Про іпотеку» в редакції 07.08.2011 року до внесення змін була наступного змісту: протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Так, Законом №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», внесені зміни до ст.49 ЗУ «Про іпотеку», і її викладено з наступним змістом: протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах.

Пунктом 4 ч.1 розділу VIII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ 29.09.2016 № 2831/5, передбачено, що у разі визнання електронних торгів такими, що не відбулися, у протокол електронних торгів вноситься відповідна підстава.

Згідно розділу ХІ зазначеного Порядку електронні торги вважаються такими, що не відбулись, у разі: відсутності учасників електронних торгів.

У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 3795-VІ передбачено, що його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання чинності Законом № 3795-VІ, тобто до 16.10.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір було укладено 01 грудня 2006 року.

Про те, доводи заявника про те, що до спірних правовідносин необхідно було застосовувати положення частини другої статті 49 Закону України «Про іпотеку», у редакції, що була чинною на момент укладення кредитного договору, положення якої не передбачали можливості проведення третіх торгів та встановлювали максимально можливе зменшення ціни при уцінці майна до 25 процентів, є безпідставними, оскільки правовідносини з примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час проведення прилюдних торгів.

Правова природа відносин з реалізації майна боржника - предмета іпотеки не може характеризуватися як договірна, оскільки ці відносини регулюються законом, а не договором. Дії державного виконавця (їх обсяг, кількість, послідовність) не перебувають у сфері договірного регулювання.

З огляду на те, що підставою виникнення правовідносин сторін у справі є безпосередньо не кредитний договір, а настання певної події, передбаченої іншим договором, договором іпотеки (невиконання зобов`язань), внаслідок якої звертається стягнення на майно боржника - предмет іпотеки шляхом проведення торгів, можна зробити висновок, що на такі правовідносини не поширюється дія пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року та встановлював, що зміни, внесені зокрема до Закону України «Про іпотеку» (в частині можливості проведення третіх торгів та збільшення максимально допустимої суми зменшення вартості предмета іпотеки), не поширюються на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 3 ЦПК України правовідносини з примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення процесуальної дії, зокрема проведення торгів.

Зазначений висновок наведений в постанові ВС від 19.09.2018 року у справі №711/1228/17.

Що стосується вимог щодо акту про реалізацію предмета та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, колегія відзначає наступне.

В силу ч.1 ст.49 ЗУ «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Частини 1, 2, 5, 6 ст.47 вказаного Закону передбачають, що організатор прилюдних торгів протягом трьох днів з дня підписання переможцем прилюдних торгів протоколу надсилає відповідний протокол державному виконавцю, приватному виконавцю, а також інші документи, що підтверджують реалізацію предмета іпотеки відповідно до цього Закону. На вимогу державного виконавця, приватного виконавця для перевірки дотримання порядку проведення прилюдних торгів організатор прилюдних торгів зобов`язаний подати державному виконавцю, приватному виконавцю повну та достовірну інформацію і документи, що стосуються організації та проведення торгів.

Протягом п`яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки, в якому зазначаються: назва виконавчого документа, на підставі якого здійснено реалізацію предмета іпотеки, його номер та дата видачі, найменування органу (посадової особи), який видав документ; відомості про іпотекодержателя та іпотекодавця; стисла характеристика та місцезнаходження предмета іпотеки; назва організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги, дата та місце їх проведення; відомості про покупця; початкова ціна предмета іпотеки та ціна продажу; сума коштів, перерахована за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж, та дати їх перерахування; відомості про те, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог цього Закону.

На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Протягом п`яти робочих днів з дня надходження від державного виконавця, приватного виконавця акта про реалізацію предмета іпотеки організатор проведення прилюдних торгів видає цей акт покупцеві, нотаріально засвідчені копії акта надсилає іпотекодержателю та іпотекодавцю.

На відміну від зазначеної процедури частинами 6-9 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачена також й інша, зокрема у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Про те, що стосується вимог відносно визнання недійсними акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та постанови державного виконавця від 08.08.2018 року, винесених у виконавчому провадженні №53735757, то такі підлягають до задоволення, оскільки останні винесені з порушенням процедури, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку».

Так, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на приписи статті 10 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.

Послідовно дотримуючись висновків, наведених у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16, Верховний Суд вважає, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

З огляду на зазначене, передбачена статтею 61 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак, за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з електронних торгів тільки тому, що за результатами проведення електронних торгів державний виконавець також складає акт.

Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

В абзаці десятого пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Наявність недоліків у застосуванні судами способів захисту цивільних прав та інтересів спричинена неповним врегулюванням цього питання у законодавстві. Трапляються також випадки застосування судами іншого способу захисту, ніж той, який передбачений законом або договором.

Приймаючи до уваги, що обґрунтування позовних вимог не містять посилань на норми матеріального права, необхідні для застосування при захисті порушеного права, ефективним способом захисту у рамках цього спору є ст.393 ЦК України, ч.1 якої передбачає, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз зазначених норм призводить до висновку, що залишення за іпотекодержателем (стягувачем) за собою нереалізованого майна є поняттям за процедурою та за наслідками відмінними від залишення за стягувачем предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, оскільки в одному випадку в порядку ч.8 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач може прийняти у власність нереалізоване майно за пропозицією виконавця шляхом сплати різниці перевищення його вартості та сумою, яка підлягає стягненню, а в іншому випадку стягувач звертається до торговельної організації протягом 10 днів та набуває права власності на нереалізоване майно й здійснюється погашення заборгованості шляхом взаємозаліку сум згідно протоколу, виданого торгівельною організацією.

Таким чином, згідно встановлених обставин справи іпотекодержатель не звертався до торговельної організації у порядку, передбаченому ст.49 ЗУ «Про іпотеку», а торговельна організація не видавала протоколу в порядку ст.47 цього Закону. У строк понад місяць виконавець запропонував стягувачу в особі іпотекодержателя залишити майно у спосіб, передбачений ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», отже видавати акт про реалізацію предмета іпотеки та постанову від 08.08.2018 року про залишення за іпотекодержателем предметів іпотеки за початковою ціною шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна у виконавця законних підстав не було, що тягне за собою наслідки, передбачені ст.393 ЦК України.

Оспорений акт від 15.08.2018 року відсутній в матеріалах виконавчого провадження №53735757, які були оглянуті в судовому засіданні, також інформація про наведений акт відсутня в Інформації про виконавче провадження (а.с.18-19), а отже останній не може визнаватися недійсним та бути скасованим, оскільки державним виконавцем у спосіб, передбачений законом, не виносився (а.с.99-100).

Що стосується вимог про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №245 від 23.08.2018 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0457, площею 0,0769 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та запису №245 від 23.08.2018 року про реєстрацію права власності на житловий будинок (об`єкт незавершеного будівництва), готовність 93%, що розташований за АДРЕСА_1 , то такі підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Саме до такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року в справі № 915/127/18.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє частково підтвердження в частині порушення судом першої інстанції процесуальних та матеріальних норм права, при яких суд дійшов помилкових висновків, які, в свою чергу, потягли ухвалення неправильного рішення по суті спору. Акт та постанова державного виконавця, які були винесені з порушенням закону та стали в подальшому підставою для переходу прав на спірне майно до іпотекодержателя від іпотекодавця, порушили права останнього, що виразилось у ототожнені процедур виконання рішення суду, які мають різні правові наслідки та впливають на обсяг відповідальності боржника.

Відповідно до пп.1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсними:

-акт державного виконавця Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Чорного Р.В. про реалізацію предмета іпотеки від 08.08.2018 року, винесеного у ВП №53735757;

-постанову державного виконавця Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Чорного Р.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08.08.2018 року, винесену у ВП №53735757;

-свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна серії та номера №1316 і №1317, видані 23.08.2018 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Л.Б.

Скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №245 від 23.08.2018 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0457, площею 0,0769 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та запис №245 від 23.08.2018 року про реєстрацію права власності на житловий будинок (об`єкт незавершеного будівництва), готовність 93%, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/