Справа № 152/984/17
Провадження № 22-ц/801/1877/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуСправа № 152/984/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Матківської М.В., Голоти Л.О.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Стрільницької сільської ради Шаргородського

району Вінницької області про визнання протиправною відмову у прийомі

на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 ад-воката Костриці Володимира Сергійовича на рішення Шаргородського район-ного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Шаргороді Вінницької області, за головування судді Войнаровського І.В., повний текст якого складений 24 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася у Шаргородський район-ний суд Вінницької області з позовом до Стрільницької сільської ради Шарго-родського району Вінницької області, за участі третіх осіб, які не заявляють са-мостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача сільського голо-ви ОСОБА_3 , відділу культури і туризму Шаргородської районної держав-ної адміністрації Вінницької області про визнання протиправною відмови у прийомі на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням неодноразового збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 свої вимоги мотивує наступним. У 2015 році вона закінчила навчання у Туль-чинському училищі культури, з 03 серпня 2015 року по 11 квітня 2017 року як молодий спеціаліст працювала на посаді завідуючої Стрільницьким сільським клубом.

Згідно з рішенням 9 сесії 7 скликання Шаргородської районної ради Він-ницької області від 23 грудня 2016 року № 126 з квітня 2017 року фінансування закладів культури переведено з відділу культури і туризму Шаргородської ра-йонної державної адміністрації Вінницької області на міський та сільський бю-джети, тобто фінансування закладу культури переведено у тому числі і на від-повідача Стрільницьку сільську раду Шаргородського району Вінницької об-ласті. Рішенням 11 сесії 7 скликання Стрільницької сільської ради від 05 квітня 2017 року № 74 на фінансування із сільського бюджету було прийнято чотири заклади культури, розташовані на території сільської ради, та затверджений штатний розпис їх працівників.

31 березня 2017 року відповідач дав згоду відділу культури і туризму Шар-городської райдержадміністрації на звільнення з роботи завідуючої Стрільниць-кою сільською бібліотекою, бібліотекаря Лопатинецького пункту видачі літера-тури філії Стрільницької сільської бібліотеки та директора Лопатинецького сільського будинку культури з 31 березня 2017 року шляхом переведення їх з 05 квітня 2017 року на утримання Стрільницької сільської ради відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 36 КЗпП України. Згоди на звільнення по-зивачки за переведенням сільська рада не надала.

З 11 квітня 2017 року ОСОБА_1 згідно пункту п`ятого частини пер-шої статті 36 КЗпП України за її заявою була звільнена з роботи у відділі куль-тури і туризму Шаргородської райдержадміністрації у зв`язку з переведенням у Стрільницьку сільську раду на посаду завідуючої Стрільницьким сільським клубом. 12 квітня 2017 року вона подала заяву Стрільницькому сільському го-лові ОСОБА_3 про прийняття її на посаду завідуючої Стрільницьким сільським клубом з 12 квітня 2017 року у зв`язку з переводом у Стрільницьку сільську раду. 19 квітня 2017 року нею подана ще одна заява Стрільницькому сільському голові про надання інформації щодо причин відмови допустити її до виконання обов`язків на посаді завідуючої Стрільницьким сільським клубом, оскільки вона не передавала матеріальні цінності і фактично продовжувала ра-хуватися завідуючою цього закладу.

05 травня 2017 року ОСОБА_1 отримала відповідь сільського голови про те, що згоди на її переведення за пунктом п`ятим частини першої статті 36 КЗпП України сільська рада не давала, тому прийняття її на роботу за переве-денням неможливе. 12 травня 2017 року позивачка подала ще одну заяву про прийняття на роботу. З отриманого на початку червня 2017 року листа сільсь-кого голови від 26 травня 2017 року убачається, нібито позивачка 31 березня 2017 року вчинила хуліганські дії відносно сільського голови, тому на її заяву від 12 травня 2017 року відповідь надати неможливо до отримання рішення су-ду у справі. Таким чином, питання щодо працевлаштування ОСОБА_1 не вирішено.

Позивачка вважає, що відсутність згоди відповідача на її переведення не є підставою не приймати її на роботу за переведенням, оскільки, підписуючи 07 грудня 2016 року в числі інших сільських голів територіальних громад району звернення про переведення закладів культури з відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації на баланс сільських рад, сільський голова ОСОБА_3 тим самим надала згоду на прийняття ОСОБА_1 на робо-ту в сільську раду за переведенням. Відтак вважаючи протиправними дії відпо-відача, які полягають у відмові в прийнятті її на посаду завідуючою клубом за переведенням, позивачка просила суд визнати протиправною відмову Стріль-ницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області укласти з нею трудовий договір про її роботу завідуючою клубом с. Стрільники Шарго-родського району Вінницької області з 12 квітня 2017 року; зобов`язати Стріль -ницьку сільську раду Шаргородського району Вінницької області укласти з нею трудовий договір про її роботу завідуючою клубом с. Стрільники Шаргородсь-кого району Вінницької області з 12 квітня 2017 року; стягнути з Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області на її користь серед-ній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 12 квітня 2017 року по день укладення договору в розмірі 106 488,00 гривень та витрати на правову допомо-гу ( т. 1, а. с. 1-5, т. 2, а. с. 60-61, 133-134, 162-165, 170-171 ).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року подана представником ОСОБА_1 адвокатом Кострицею В.С. касаційна скарга задоволена част-ково. Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції ( т. 2, а. с. 44-47 ).

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі (т. 2, а. с. 174-179).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник по-зивачки адвокат Костриця В.С. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, у тому числі стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, що на час подан-ня апеляційної скарги становить 111 773,25 гривні. Скаржник вважає оскаржу-ване рішення незаконним, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виклавши фактич-ні обставини справи щодо працевлаштування та звільнення ОСОБА_1 , скаржник вказує, що 31 березня 2017 року відповідач, надаючи згоду відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації на звільнення з роботи працівників шляхом переведення їх на утримання сільської ради в порядку пункту п`ятого частини першої статті 36 КЗпП України, на звільнення за пере-веденням позивачки згоду не надала, хоча сільський голова ОСОБА_3 , підписуючи 07 грудня 2016 року в числі інших сільських голів територіальних громад району звернення про переведення закладів культури з відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації на баланс сільських рад, тим са-мим надала згоду на прийняття ОСОБА_1 на роботу в сільську раду за переведенням. Посилаючись на норми статті 36 КЗпП України, вказуючи на по-рядок фінансування закладу культури, адвокат наголошує на необхідності збе-реження трудових відносин між позивачкою та відповідачем, а отже на існуван-ня обов`язку останнього прийняти ОСОБА_1 на роботу. Відсутність кло-потання для звільнення за переведенням не є підставою для відмови у прийнят-ті її на роботу. При цьому судом не враховано, що позивачка була молодим спе-ціалістом і користується наданим їй правом на працевлаштування відповідно до вимог статті 197 КЗпП України. Інші позовні вимоги позивачки є похідними від вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у прийнятті її на робо-ту, які жодною зі сторін не спростовані, тому відповідно підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 квітня 2017 року до 24 липня 2019 року у розмірі 111 773,25 гривні ( т. 2, а. с. 189-196 ).

29 серпня та 02 вересня 2019 року до апеляційного суду надійшли ідентичні за змістом відзиви на апеляційну скаргу від третьої особи, яка не заявляє само-стійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 та представника Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області адвоката Солоненка Б.М. Ці учасники справи зазначають про необґрун-тованість доводів апеляційної скарги, полаються на законність та обґрунтова-ність рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, про-сять залишити його без задоволення, а рішення суду без змін. Викладаючи об-ставини справи, третя особа та представник сільської ради стверджують про не-обхідність згоди сільської ради для звільнення працівника в порядку переве-дення. Стрільницька сільська рада Шаргородського району Вінницької області стосовно ОСОБА_1 такої згоди не давала, тому у зв`язку із порушенням відділом культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації Вінницької області вимог трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівників позивачка не могла бути прийнята на посаду завідуючої Стрільницьким сільсь-ким клубом. Окрім того, зміна джерела фінансування сільських закладів куль-тури передбачає лише зміну підпорядкованості суб`єкта трудових відносин, уповноваженого органу у трудових відносинах, що виникли з працівниками, котрі обслуговують дані заклади культури. Ця зміна жодним чином не впливає на дії та чинність трудових договорів працівників закладів культури.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представлені сторонами докази, проаналізувавши в сукупності позиції кожного з учасників справи, та підгрунтя доведеності заяв-лених вимог і заперечень на них, дійшла висновку, що апеляційна скарга пред-ставника ОСОБА_1 адвоката Костриці В.С. задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, об`єктивним, справедливим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що позивачка ОСОБА_1 у 2015 році за державним замовленням закінчи-ла навчання у Тульчинському училищі культури ( т. 1, а. с.11, 145 ). Згідно на-казу начальника відділу культури та туризму Шаргородської райдержадмініс-трації Вінницької області ОСОБА_8 від 28 липня 2015 року № 15 ОС ОСОБА_1 на підставі власної письмової заяви від 15 липня 2015 року бу-ла призначена на посаду завідуючої Стрільницьким сільським клубом з 03 серп-ня 2015 року ( т. 1, а. с.7, 10-13 ). 07 грудня 2016 року сільські голови територі-альних громад Шаргородського району звернулися до голів районної ради, рай-держадміністрації, начальника відділу культури і туризму райдержадміністрації з клопотанням про переведення закладів культури з відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації на баланс сільських рад ( т. 1, а. с. 14, 125 ). Відповідно до рішення 9 сесії 7 скликання Шаргородської районної ради Вінницької області від 23 грудня 2016 року № 126 «Про районний бюджет на 2017 рік» з квітня 2017 року заклади культури району, які фінансувалися з ра-йонного бюджету, переведені на фінансування з міського та сільських бюджетів з відповідною передачею коштів та дотриманням при цьому вимог норматив-но-правових документів ( а. с. 15, т. 1 ).

Рішенням 11 сесії 7 скликання Шаргородської районної ради Вінницької об-ласті від 28 березня 2017 року № 157 на виконання пункту 24 рішення 9 сесії районної ради 7 скликання від 23 грудня 2016 року № 126 «Про районний бю-джет на 2017 рік» та на виконання вимог пункту 20 прикінцевих положень Бю-джетного кодексу України щодо розрахунку обсягу міжбюджетних трансфертів з районного бюджету бюджетам місцевого самоврядування ( субвенції на утри-мання закладів культури ) встановлений порядок розподілу іншої субвенції з районного бюджету ( т. 1, а. с. 142 - 144 ).

Начальник відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації Вінницької області ОСОБА_8 листом від 30 березня 2017 року № 118 звер-нулася до голови Стрільницької сільської ради ОСОБА_3 з проханням про подання нею листа-клопотання у відділ культури і туризму райдержадміністра-ції про звільнення працівників клубних та бібліотечних закладів Стрільницької територіальної громади шляхом переведення їх на утримання сільської ради згідно пункту п`ятого статті 36 КЗпП України ( т. 1, а. с. 78, 91 ). 31 березня 2017 року відповідач Стрільницька сільська рада Шаргородського району Він-ницької області дала згоду відділу культури і туризму Шаргородської райдерж-адміністрації на звільнення з роботи завідуючої Стрільницькою сільською біб-ліотекою, бібліотекаря Лопатинецького пункту видачі літератури філії Стріль-ницької сільської бібліотеки та директора Лопатинецького сільського будинку культури з 31 березня 2017 року шляхом переведення їх на утримання Стріль- ницькою сільською радою з 05 квітня 2017 року відповідно до пункту п`ятого статті 36 КЗпП України ( т. 1, а. с. 80 - 82 ). Згоди відділу культури і туризму Шаргородської райдержадміністрації на звільнення ОСОБА_1 та прий-няття її на роботу до Стрільницької сільської ради в порядку переведення сільська рада не дала.

Рішенням Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 05 квітня 2017 року № 74, починаючи з 05 квітня 2017 року було прийнято на фінансування з сільського бюджету розташовані на території сільської ради чотири заклади культури, затверджено штатний розпис їх праців-ників ( т. 1, а. с. 95 - 97 ). 10 квітня 2017 року начальник відділу культури і ту-ризму Шаргородської райдержадміністрації ОСОБА_8 без згоди сільської ради на переведення позивачки на роботу завідуючою Стрільницьким сільсь-ким клубом, наказом № 41 ОС звільнила ОСОБА_1 з посади завідувачки Стрільницьким сільським клубом з 11 квітня 2017 року у зв`язку з переведен-ням за її згодою у Стрільницьку сільську раду згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 36 КЗпП України ( т. 1, а. с. 85 ). Подаючи 12 квітня 2017 року заяву Стрільницькому сільському голові ОСОБА_3 про прийняття на по-саду завідуючої Стрільницьким сільським клубом з 12 квітня 2017 року у зв`яз-ку з переведенням у Стрільницьку сільську раду на підставі пункту п`ятого час-тини першої статті 36 КЗпП України, позивачка отримала повідомлення про відсутність згоди сільської ради на її переведення ( т. 1, а. с. 98 ).

19 квітня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву Стрільницькому сільсь-кому голові ОСОБА_3 , в якій просила надати інформацію про причини відмови допустити її до виконання обов`язків на посаді завідуючої Стрільниць-ким сільським клубом. Листом від 24 квітня 2017 року № 02-18-106 Стріль-ницький сільський голова ОСОБА_3 повідомила позивачку, що згоди на її переведення за пунктом п`ятим частини першої статті 36 КЗпП України сільсь-ка рада не давала, тому прийняття її на роботу за переведенням не можливе ( т. 1, а. с. 99, 100 ).

12 травня 2017 року ОСОБА_1 подала ще одну заяву про прийняття її на роботу, в якій зазначила, що з 11 квітня 2017 року вона звільнена з посади у зв`язку з переведенням у Стрільницьку сільську раду згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 36 КЗпП України за її згодою на вакантну посаду заві-дуючої Стрільницьким сільським клубом, але на її заяву про прийняття на ро-боту за переведенням отримала відповідь, що сільська рада згоди на її переве-дення не давала. Листом від 26 травня 2017 року за № 02-18-16 сільський голо-ва повідомила ОСОБА_1 , що у зв`язку зі вчиненням нею 31 березня 2017 року хуліганських дій відносно сільського голови, надати відповідь на її заяву від 12 травня 2017 року неможливо до отримання рішення суду по справі ( т. 1, а. с. 30, 31 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись норма-ми статей 21, 24, 36 КЗпП України, виходив із того, що зміна джерела фінансу-вання сільських закладів культури передбачає лише зміну підпорядкованості суб`єкта трудових правовідносин, уповноваженого органу у трудових відноси-нах, що виникли з працівниками, котрі обслуговують дані заклади культури. Ця зміна жодним чином не впливає на дію та чинність трудових договорів праців-ників закладів культури. Як ініціатор переведення позивачки на роботу до Стрільницької сільської ради відділ культури і туризму Шаргородської рай-держадміністрації, не отримавши від цієї сільської ради згоди на прийняття ОСОБА_1 на роботу в порядку переведення, повинен був повідомити по-зивачку про такі обставини та не мав правових підстав для припинення трудо-вого договору з ОСОБА_1 за умовами, визначеними пунктом п`ятим час-тини першої статті 36 КЗпП України. За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність належними і допустимим доказами по-зовних вимог ОСОБА_1 щодо протиправності відмови Стрільницької сільської ради в укладенні з нею трудового договору за переведенням, оскільки в межах обраного способу захисту судом не встановлено порушення прав пози-вачки.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного су-ду погоджується, оскільки вони є вірними, зробленими з урахуванням усіх фак-тичних обставин справи; суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуаль-ного законодавства.

Згідно пункту п`ятого частини першої статті 1 Закону України «Про культу-ру» закладом культури є юридична особа, основною діяльністю якої є діяль-ність у сфері культури, або структурний підрозділ юридичної особи, функції якого полягають у провадженні діяльності у сфері культури. Відповідно до статті 26 цього Закону джерелами фінансування закладів культури є, зокрема, кошти державного та місцевих бюджетів.

За статтею 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в частині власних ( самоврядних ) повноважень належить управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закла-дами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансо-вого забезпечення.

Питання, що стосуються врегулювання трудових відносин із працівниками закладів культури вирішуються відповідно до норм КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваже-ним ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується вико-нувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передба-чені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Разом із тим відповідно до частин третьої та четвертої статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припи-няє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації ( злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення ) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового догово-ру з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників ( пункт перший частини першої статті 40 ).

Пунктом дев'ятнадцятим постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 92 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та-кож визначено, що у випадках зміни власника підприємства ( установи, органі-зації ) чи його реорганізації ( злиття з іншим підприємством, приєднання до ін-шого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше ) дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення пра-цівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу пра-цівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган одночас-но приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час ви-мушеного прогулу.

З матеріалів даної цивільної справи убачається, що на підставі рішення 9 се-сії 7 скликання Шаргородської районної ради Вінницької області від 23 грудня 2016 року № 126 з квітня 2017 року заклади культури району, які фінансува-лися з районного бюджету, переведені на фінансування з міського та сільських бюджетів з відповідною передачею коштів. Рішенням 11 сесії 7 скликання Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 05 квітня 2017 року № 74, починаючи з 05 квітня 2017 року було прийнято на фі-нансування з сільського бюджету чотири заклади культури, розташовані на те-риторії сільської ради, та затверджено штатний розпис їх працівників. Відтак з огляду на зміну джерела фінансування сільських закладів культури, тобто їх підпорядкованості ( органу управління ), аналізуючи норми статті 36 КЗпП України, слід дійти висновку, що дія трудового договору працівника за таких обставин продовжується, а трудові відносини між сторонами не припинилися. У випадку зміни сфери управління закладу культури норма пункту п`ятого час-тини першої статті 36 КЗпП України для врегулювання трудових відносин із працівниками цих закладів не застосовується.

Відповідно слід погодитися із висновком суду першої інстанції про цілко-виту відсутність у відділу культури і туризму Шаргородської райдержадмініс-трації Вінницької області законних підстав для винесення наказу про звільнен-ня позивачки ОСОБА_1 із займаної посади. За таких обставин належить визнати, що, зважаючи на необхідність збереження трудових відносин із остан-ньою у випадку зміни органу управління закладом культури, підстав для ви-знання протиправною відмови Стрільницької сільської ради у прийнятті пози-вачки на роботу немає. У даному випадку можуть бути певні правові питання до державного органу, який звільнив ОСОБА_1 із займаної посади, не поставивши її до відома про відсутність згоди відповідача на її переведення. Проте й при цьому не слід забувати, що винесення наказу про звільнення мало місце на задоволення заяви працівниці.

Таким чином суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріаль-ного права та встановлені при розгляді цієї цивільної справи обставини, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних ви-мог ОСОБА_1 , у тому числі й стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як похідної вимоги від первісної.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із виснов-ком суду першої інстанцій, вони містять власне тлумачення скаржником вимог чинного трудового законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі до-води повно, об'єктивно оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого під-твердження під час апеляційного перегляду справи, вони не спростовують пра-вильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішен-ні від 14 червня 2019 року, не дають підстав визнати це рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до не-правильного вирішення справи.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обгрунтування судових рі-шень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен до-від заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рі-шення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна про-ти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвен-ції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду спра-ви.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунто-ваності судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 ад-воката Костриці Володимира Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Стріль-ницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнан-ня протиправною відмову у прийомі на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді М.В. Матківська

Л.О. Голота