532/1395/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2019 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Мороз Т.М.

з участю секретаря судового засідання - Крейс О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кобеляцького районного суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.06.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В позовній заяві позивач вказує, що 25 лютого 2019 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника, згідно якого відповідач позичила у неї кошти в сумі 25 000 грн готівкою, які остання зобов`язувалась повернути до 25 травня 2019 року.

Після спливу терміну повернення позики вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, яку вона отримала 25.02.2019 року, однак ОСОБА_2 кошти не повернула, мотивуючи це відсутністю коштів.

Позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики в розмірі 25000 грн. та понесені нею судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Галушко С.С., надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 25 лютого 2019 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25 000 грн. які зобов`язується повернути до 25 травня 2019 року (а.с. 8).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. встановлено договором.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Таким чином, наявна в матеріалах справи розписка є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За загальним правилом, наведеним у статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи написання відповідачем розписки про отримання в борг вказаної суми грошових коштів, із зазначенням зобов`язання щодо їх повернення, наявністю підпису в ній боржника та наявністю оригінала розписки у позивача, на думку суду свідчить про укладення між сторонами договору позики, отримання вказаних у розписці відповідачем грошових коштів та неповернення позивачу суми боргу на момент ухвалення даного рішення судом, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 25 000 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за правничу допомогу та на користь державний по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 141, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , борг в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч гривень) грн. за договором позики від 25 лютого 2019 року.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 20.09.2019.

Суддя