Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/18984/15-ц

провадження № 61-18778св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі за первісним позовом (позивачі за зустрічними позовами): - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_7, представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у складі судді Лужецької О. Р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 135 000 швейцарських франків строком до 10 жовтня 2027 року зі сплатою 10,45 % річних, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити за його користування проценти і повернути у строк та на умовах, що передбачені договором.

12 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов`язувалися перед кредитором відповідати за невиконання боржником його зобов`язань у повному обсязі. Відповідальність поручителів та боржника є солідарною.

Відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 83 642,35 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом - 83 556,60 швейцарських франків, заборгованість за підвищеними відсотками - 85,75 швейцарських франків.

На підставі викладеного ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року у сумі 83 642,35 швейцарських франків; стягнути із ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року у сумі 83 642,35 швейцарських франків; стягнути із ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року у сумі 83 642,35 швейцарських франків.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що позичальник з дати отримання кредиту і до 12 січня 2009 рік достроково частково погасив кредит в розмірі 40 433,06 швейцарських франків, сума щомісячного платежу мала становити 923,39 швейцарських франків. Натомість щомісячний платіж з 10 серпня 2008 року почав становити 1 080,66 швейцарських франків, що є збільшенням банком процентної ставки з 10,45 % до 12,4312 %.

Вказували на те, що після дострокового часткового погашення кредиту боржником, банк збільшив процентну ставку за кредитним договором без згоди поручителя, а тому вони вважали поруку такою, що припинилась.

На підставі викладеного просили визнати поруку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за договорами поруки від 12 жовтня 2007 року припиненою з 10 серпня 2008 року.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що під час укладення кредитного договору банк о порушив положення статей 203, 215 ЦК України, статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», умови цього договору є несправедливими, існує дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживачу, оскільки банк фактично не видавав боржнику кредитні кошти у швейцарських франках. Банк не надав первинних бухгалтерських документів, які підтвердили б розмір кредитної заборгованості та факт здійснення бухгалтерської операції щодо видачі кредиту й отримання його позичальником саме у швейцарських франках.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року первісний позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року в сумі 83 642,35 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом - 83 556,60 швейцарських франків, заборгованість за підвищеними відсотками - 85,75 швейцарських франків.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року в сумі 83 642,35 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом - 83 556,60 швейцарських франків, заборгованість за підвищеними відсотками - 85,75 швейцарських франків. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_1 зобов`язань з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення заборгованості у зазначеному банком розмірі, який не спростований відповідачами та який підлягає солідарному стягненню з позичальника і поручителів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, суд першої інстанції зазначив, що кредитний договір і договори поруки укладені відповідно до вимог законодавства, відповідали дійсному волевиявленню сторін і спрямовані на настання юридичних наслідків, тому підстав для визнання їх недійсними немає.

Суд не встановив, що банк порушив права ОСОБА_1 як споживача фінансової послуги згідно із Законом України «Про захист прав споживачів».

Крім того, позивачі за зустрічним позовом не надали належних та допустимих доказів щодо зміни зобов`язання без згоди поручителів.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, погодившись з висновками місцевого суду, виходив з того, що первісні позовні вимоги належним чином обґрунтовані, оскільки банк виконав усі взяті на себе зобов`язання, а відповідачі не виконали своїх, у зв`язку з чим виникла заявлена заборгованість.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 дійсно здійснив дострокове часткове погашення кредиту, проте він всупереч пункту 4.2 кредитного договору не уклав з банком новий графік погашення із зміненим розміром щомісячного платежу, у зв`язку з чим банк правомірно нараховував платежі за останнім погодженим сторонами графіком, без збільшення процентної ставки, тому висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є правильним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги № 1

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу № 1

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували всі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дослідили і не надали належної правової оцінки доказам у справі. Вказує, що наданий банком меморіальний ордер не містить обов`язкових реквізитів, не відповідає вимогам, що пред`являються до оформлення документів відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. При цьому поза увагою судів залишилося те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення первісного позову є неправильним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги № 2

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу № 2

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що банк із серпня 2008 року збільшив платіж в частині нарахованих процентів всупереч умовам укладеного кредитного договору, отже, збільшено відповідальність поручителів без їх згоди, а тому поруки припинилися на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 135 000 швейцарських франків строком до 10 жовтня 2027 року зі сплатою 10,45 % річних, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити за його користування проценти і повернути у строк та на умовах, що передбачені договором.

12 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов`язувалися перед кредитором відповідати за невиконання боржником його зобов`язань у повному обсязі. Відповідальність поручителів та боржника є солідарною. У відповідності до пункту 4.2. вказаних договорів, порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

Відповідно до умов кредитного договору сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється відповідно до графіка платежів. Зокрема, розмір щомісячного платежу встановлений у графіку погашення кредиту, що викладений у додатку 2 до цього договору. За домовленістю сторін датою погашення щомісячних платежів сторони визначили останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця (пункт 2.4 договору).

Пунктом 5.2.5 кредитного договору передбачено право кредитора вимагати дострокове повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення сплати чергового платежу за кредитом та або процентами понад два місяці.

З лютого 2014 року боржник ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року перестав належним чином виконувати.

У зв`язку з тим що у боржника виникла прострочена заборгованість, позивач 23 січня 2015 року звернувся з письмовими вимогами до боржника та поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , вимагаючи негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. Крім того, у письмових вимогах вказано, що у разі невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61-й день з моменту отримання цієї вимоги і банк буде вимушений стягнути всю суму кредитув примусовомупорядку.

Однак, отримавши зазначені вимоги 28 січня 2015 року, відповідачі прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, не сплатили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно із статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» 23 січня 2015 року звернувся з письмовими вимогами до боржника та поручителів негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. Крім того, банк попередив, що у разі невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги, і банк буде вимушений стягнутивсю сумукредиту впримусовому порядку.

Однак, отримавши зазначені вимоги 28 січня 2015 року, відповідачі прострочену заборгованість за кредитним договором та проценти, нараховані за користування кредитними коштами, не сплатили, у зв'язку з чим термін повернення кредиту настав достроково - 30 березня 2015 року, тобто строк виконання основних зобов'язань був змінений.

Встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з відповідачів заборгованість, нараховану станом на 21 травня 2015 року.

Апеляційний суд не врахував, що банк змінив строк виконання основних зобов`язань, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення процентів після цього. Суд не визначився з періодом, за який вони мають бути стягнуті, та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість розрахунку банку.

Також Верховний Суд звертає увагу на наступне.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З результатів аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вжите в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У пунктах 4.1, 4.2 договорів поруки визначено, що ці договори набирають чинності з моменту їх підписання. Порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» змінив строк виконання основних зобов`язань з 10 жовтня 2027 року на 30 березня 2015 року.

До Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Універсал банк» звернулось через установу поштового зв`язку 02 жовтня 2015 року (том 1, а. с. 51).

Тобто існує необхідність дослідження питання та встановлення певних фактичних обставин щодо дотримання або недотримання позивачем шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред`явлення вимог до поручителя, оскільки зазначене має суттєве значення при визначенні підстав для припинення або дійсності поруки.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, апеляційний суд на вказане вище уваги не звернув, вказані обставини не з`ясував, належної оцінки не надав та не врахував при вирішенні судового спору як за первісним позовом про стягнення заборгованості, так і за зустрічним позовом про визнання поруки припиненою.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, в зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, а тому, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суд апеляційної інстанцій при апеляційному перегляді справи не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін, то оскаржуване судові рішення апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило