ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5953/19 Справа № 202/1726/19 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 адвоката Сергієвської Анетти Юріївни,

на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сергієвської Анетти Юріївни на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лісової Анастасії Михайлівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сергієвська А.Ю. звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лісової Анастасії Михайлівни (а.с. 1-3).

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року у задоволенні вищевказаної скарги відмовлено (а.с. 159-161).

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що судом неправильно встановлено обставини, які мають істотне значення для справи, внаслідок неповного дослідження доказів (а.с. 174-179).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що приписи матеріального закону передбачають остаточне вирішення питання про розмір заборгованості по аліментах у порядку позовного провадження за позовом особи, яка не погоджується з розміром заборгованості, визначеної державним виконавцем, в даному випадку, стягувача із залученням до участі у справі державного виконавця, за результатом розгляду зазначеної справи сума заборгованості має бути визначена судом.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання вищевказаного рішення суду 19.02.2014 року Індустріальним районним судом було видано виконавчий лист № 202/37917/13-ц.

В провадженні державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Лісової А.М. знаходиться виконавче провадження № 4219133 за виконавчим листом № 202/37917/13-ц від 19.02.2014 року, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Внаслідок не виконання ОСОБА_2 рішення суду від 27.12.2013 року станом на 01.02.2019 року утворилася заборгованість по виплаті ОСОБА_1 аліментів у сумі 86 500, 93 грн.

31.02.2019 року представник боржника ОСОБА_2 , адвокат Шахторін А.С. звернувся до Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про обчислення розміру заборгованості та надав в обґрунтування виписку з банківської картки ПАТ «Сбербанк Росії», виданої на ім`я боржника про банківські перекази на ім`я ОСОБА_1 . На підставі чого державний виконавець зробив перерахунок заборгованості ОСОБА_2 та зменшив розмір заборгованості до 12 662, 48 грн.

Разом з тим, положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зазначений порядок передбачено приписами ч. 3 ст. 195 СК України, якою визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору - судом.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження скаржника стосовно того, що банківські перекази ОСОБА_2 на її ім`я згідно виписки наданої боржником державному виконавцю щодо перерахунку заборгованості не є сплатою аліментів, а є поверненням їй боргу згідно їх усної домовленості, оскільки це не підтверджується відповідними доказами. Скаржником не надано доказів того, що ОСОБА_2 має боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що дані перекази не є сплатою аліментів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, оскільки дане твердження скаржника спростовується матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши наведені обставини та враховуючи приведені норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно ротйшов до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами ухвали суду, які наведені в її обґрунтування.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року підлягає залишенню без змін.

керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Сергієвської Анетти Юріївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров