Справа № 345/136/18
Провадження № 22-ц/4808/1008/19
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л.Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретарів Капущак С.В., Бойчука Л.М.

з участю: представників апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_10 . , Лопуха З .Я.

відповідача ОСОБА_5 його представника ОСОБА_6 ,

третьої особи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_8 , представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_5 на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 червня 2019 року, в складі судді Юрчака Л.Б., у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у його приватній власності перебуває нерухоме майно, а саме 96/100 частки від загальної площі 225,9 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 , на частину належного йому майна, а саме на 193,6 м2 претендує ОСОБА_9 яка звернулася з позовом про визнання за нею права власності на дану площу приміщення.

На підтвердження своїх вимог подала ОСОБА_9 надала копію договру №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в АДРЕСА_1 , за яким він нібито приймає ОСОБА_9 у пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого офісу за яким вона отримує 193,6 м.кв. від загальної площі будівлі.

Позивач просить визнати даний договір недійсним та зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 2005 року він придбав приміщення офісу площею 12,9 м.кв. по АДРЕСА_1 .

Рішенням Калуської міської ради від 11 жовтня 2007 року йому надано дозвіл на підготовку матеріалів місця розташування та проектно-пошукові роботи на земельній ділянці на АДРЕСА_1 для для добудови додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу, а 29 жовтня 2007 року затверджено Акт вибору земельної ділянки для вказаної добудови.

24 листопада 2008 року між Калуською міською радою та позивачем укладено договір оренди землі, згідно якого останньому надано в оренду земельну ділянку для добудови додаткових приміщень офісу по АДРЕСА_1 .

14 січня 2008 року між позивачем, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено Договір №1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_9 зобов`язалася фінансувати будівництво будівлі, після завершення якого площа будівлі розподіляється між сторонами на частки, що є пропорційними сумі фактичного фінансування будівництва будівлі.

Оскільки для фінансування будівництва вказаного майна потрібні були значні кошти, позивач виїхав працювати до Чеської Республіки та з метою здійснення необхідних дій для реалізації будівництва, видав довіреність 06.03.2008 №319, якою уповноважив ОСОБА_5 бути його представником у державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях при вирішенні питання добудови будівлі, укладати правочини щодо дольової участі в будівництві будівлі, робити відвід земельної ділянки, погодження та виготовлення проектно-кошторисної документації, будівництва об`єкту та інше.

Скориставшись отриманими повноваженнями, ОСОБА_5 таємно, не повідомивши ОСОБА_8 всупереч його волі уклав від його імені договір №1/2009 із своєю матір`ю ОСОБА_9 Договір про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в АДРЕСА_1 , яким позивач приймає ОСОБА_9 у пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого офісу, а ОСОБА_9 отримує 193,6 м.кв. від загальної площі будівлі.

Укладення договору №1/2009 відбулось на шкоду його інтересам, оскільки належне йому майно передається на користь ОСОБА_9 , з чим позивач категорично не погоджується. Відповідачі є близькими родичами - матір`ю та сином, а укладення договорів на користь близьких родичів фактично є укладенням договорів на свою користь (у своїх інтересах).

Позивач не давав доручення на укладення спірного договору, а його укладення відбувалось без участі позивача та без його повідомлення, що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України. Укладаючи зазначений договір, ОСОБА_5 усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя, бажав настання несприятливих для довірителя наслідків.

Позивач, не знаючи про укладення договору №1/2009, здійснював дії по утриманню будівлі: оплачував оренду землі, монтажні електричні роботи, забезпечував приміщення комунікаціями та будівельними матеріалами.

Позивач просив також визнати недійсним договір №1/2008 укладений 14 січня 2008 року між ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 , в частині прав та обов`язків підприємця ОСОБА_9 , посилаючись на те, що договір підписано не ОСОБА_9 від імені якої даний договір укладено.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано недійсним договір №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в АДРЕСА_1 , укладений 14.10.2009 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 .

У задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним договору №1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу на АДРЕСА_1 , укладений між підприємцем ОСОБА_8 , підприємцем ОСОБА_9 , підприємцем ОСОБА_7 від 14.01.2008 в частині прав та обов`язків підприємця ОСОБА_9 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним договору №1/2008 від 14.01.2008 року про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу на АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення в цій частині скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Судом встановлено, що договір №1/2008 від 14.01.2008 року про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу на АДРЕСА_1 ОСОБА_9 особисто не підписувала, про вказану обставину ОСОБА_8 дізнався не в 2008 році при укладені правочину, а у 2016 році, коли його представник- ОСОБА_10 . мав зустріч з ОСОБА_5 який повідомив, що саме він замість матері підписав Договір №1/2008. Відтак, на думку апелянта, у суду першої інстанції не було підстав для застосування спливу позовної давності, заявленої відповідачем, та відмови у зв`язку з цим у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_6., який діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_5 просиь суд залишити скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визнання недійсним договору №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представник ОСОБА_6. в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просили рішення суду в цій частині скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_8 відмовити.

Вимоги скарги мотивовано тим, що всі дії за довіреністю від 06.03.2008 року ОСОБА_5 вчиняв виключно з відома ОСОБА_8 не порушуючи при цьому його прав та законних інтересів. Від імені позивача спірний об`єкт було здано в експлуатацію та зареєстровано право власності на останнього, як і було визначено первинним договором №1/2008 про пайову участь від 14.01.2008 року.

Крім того, за даною довіреністю ОСОБА_5 від імені ОСОБА_8 підписано договір оренди землі наданої в строкове платне користування для добудови додаткових приміщень по АДРЕСА_1 , про що свідчить підпис ОСОБА_5 в договорі, про що ОСОБА_8 не заперечував у судовому засіданні.

У вересні 2009 року інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області ОСОБА_8. надано дозвіл на виконання будівельних робіт за №1382 з добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 , де представником ОСОБА_8 був ОСОБА_5 та підписував всі необхідні документи.

Крім цього, технічні умови та проекти на комунікації виготовлялися за участю ОСОБА_5 , про що ОСОБА_8 не заперечував.

Підтвердженням того, що позивач знав про існування договору №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови та про його зміст, свідчить той факт, що у період часу 2008-2018 років відбувалися зустрічі за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під час яких позивач підтверджував про повернення коштів та оформлення в нотаріальному порядку права власності на частину прибудови за ОСОБА_9 , однак в кінцевому результаті ОСОБА_8 шляхом обману та зловживання довірою не виконав своїх зобов`язань та виїхав за межі країни.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Лопух З.Я. вважає вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_5 безпідставними, просиь суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги залишити рішення суду І інстанції в частині визнання недійсним договору №1/2009 без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі та постановив рішення в цій частині позовних вимог з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представники апелянта ОСОБА_8 - ОСОБА_10 , Лопух З.Я. підтримуючи вимоги поданої апеляційної скарги з мотивів наведених у апеляційній скарзі просили її задовольнити та заперечили доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_5

Представник ОСОБА_6 . , який діє в інтересах ОСОБА_9 апелянт ОСОБА_5 підтримуючи доводи поданої апеляційної скарги, просили рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та відмовити у позові ОСОБА_8

Третя особа ОСОБА_7 у судовму засіданні апелдяційного суду пояснив що при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам закону відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_8 в частині визнання недійсним договору №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в АДРЕСА_1 , укладений 14.10.2009 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , суд виходив із того, що такий договір укладено від імені ОСОБА_8 його представником за довіреністю ОСОБА_5 . з своєю матір`ю ОСОБА_9 , даний договір не виражав волі довірителя, ОСОБА_5 діяв в інтересах своєї матері, а не в інтересах особи, яку представляв в результаті чого сприяв виникненню несприятливих наслідків для довірителя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору №1/2008 від 14.01.2018 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в частині прав та обов`язків ОСОБА_9 , суд виходив із того, що ОСОБА_9 особисто договір не підписувала, однак позивач не надав належних доказів того, що він не мав об`єктивної можливості дізнатися про зазначене порушення та здійснити захист своїх прав або інтересів в установлений законом строк, а тому відмовив у задовоенні позову за спливом позовної двності про застосування якої заявив відповідач.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 2005 року, укладеного між підприємцем ОСОБА_8 та Калуською міською радою, що діяла в інтересах Територіальної громади міста Калуша - ОСОБА_8 придбав нежитлове приміщення офісу в цілому площею 12,9 м.кв. по АДРЕСА_1.

Рішенням Калуської міської ради від 11 жовтня 2007 року підприємцю ОСОБА_8 надано дозвіл на підготовку матеріалів місця розташування та проектно-пошукові роботи на земельній ділянці на АДРЕСА_1 для для добудови додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу, а 29 жовтня 2007 року комісією затверджено Акт вибору земельної ділянки площею 109 кв.м. для вказаної добудови.

24 листопада 2008 року між Калуською міською радою та підприємцем ОСОБА_8 укладено договір оренди землі, зареєстрований в Центрі державного земельного кадастру 11 грудня 2008 року, згідно якого ОСОБА_8 надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0109 га для добудови додаткових приміщень офісупо АДРЕСА_1 .

23 лютого 2015 року між Калуською міською радою та підприємцем ОСОБА_8 укладено Додаткову угоду до вищезазначеного договору оренди землі.

14 січня 2008 року між підприємцями: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено Договір №1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_8 прийняв ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у часткову (пайову) участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого офісу згідно проекту. Фінансування будівництва будівлі за умовами договору розподіляється наступним чином: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 44,2% від згальної вартості будвництва, ОСОБА_7 - 11,6 % від загальної вартості будівництва. Після зкінчення будівництва будівлі та її здачі в експлуатацію, загальною площею згідно проекту 103,28 кв.м., розподілдяється між сторонами на частки, що є пропорційними сумі фактичного фінансування будівництва будівлі кожною із сторін договору від загальної вартості будівництва будівлі, або розподялється на частки : ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - по 45,65 кв.м. (44,2%) від загальної площі будівлі ( по 44,2% загальної площі будівлі), ОСОБА_7 -11,98 кв.м. (11,6 %) загальної площі будівлі.

06 березня 2008 року ОСОБА_8 згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Черепій Т.М., уповноважив ОСОБА_5 , бути його представником у державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, при вирішенні питання добудови нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 ; укладати правочини щодо дольової участі в будівництві цього приміщення; робити відвід земельної ділянки, погодження та виготовлення проектно-кошторисної документації, будівництва об`єкту та інше.

14 жовтня 2009 року ОСОБА_5 , на підставі вказаної довіреності, діючи в інтересах ОСОБА_8 уклав із ОСОБА_9 договір №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м . Калуш АДРЕСА_1 , (копія договору посвідчена приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Гошовською С.В. 29.08.2016) . Згідно вказаного договору, у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_8 грошових коштів та будівельних матеріалів, фінансування будівництва будівлі в повному обсязі здійснюється ОСОБА_9 .

За умовами договору, після закінчення будівництва будівлі та здачі її в експлуатацію, загальна площа будівлі, яка згідно проекту становить 225,9 кв.м., розподіляється між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так ОСОБА_8 отримує приміщення орієнтовною площею 8,8 кв.м., яке запроектоване на першому поверсі будівлі та 10,8 кв.м., яке запроектоване на другому поверсі будівлі та залишає за собою існуюче приміщення офісу до якого здійснюється добудова площею 12,7 кв.м.; ОСОБА_9 отримує - 193,6 кв.м. від загальної площі будівлі, з якої 104,3 кв.м. - підвальне приміщення будівлі, 89,3 кв.м. - на першому поверсі будівлі.

Крім того, сторони дійшли згоди про те, що частка (приміщення площею 193,6 кв.м.) визначена ОСОБА_9 загальній площі будівлі, стає її власністю.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 238 ч.1, 3 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють і з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, тобто, представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, в тому числі і тих, представником яких він одночасно є.

Натомість у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_5 , діючи на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8 уклав із своєю матір`ю ОСОБА_9 договір про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в АДРЕСА_1 , за умовами якого із запроектованої площі будівлі - 225,9 кв.м. позивач ОСОБА_8 отримує 19,6 кв.м. (8,8+10,8), а ОСОБА_9 отримує 193,6 кв.м. (104,3+89,3).

Якщо у тристоронньому Договорі про пайову участь у будівництві № 1/2008 від 14 січня 2008 року за домовленістю сторін - частки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від загальної площі будівлі були рівними (по 44,2% загальної площі будівлі), то у двосторонньому Договорі №1/2009 від 14 жовтня 2009 року частка ОСОБА_9. більше частки ОСОБА_8 майже у десять разів.

Суду не представлено належних доказів того, що позивач ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 1006 ЦК України був обізнаний щодо укладення в його інтересах відповідачем ОСОБА_5 Договору про пайову участь у будвництві №1/2009 від 14 жовтня 2009 року, натомість судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 продовжував здійснювати фінансування будівництва приміщення по АДРЕСА_1 .

Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_8 знав про Договір №1/2009 та отримав його оригінал не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не підтверджені будь-якими іншими письмовими доказами.

Пояснення свідків з приводу того, що при зустрічах ОСОБА_5 з ОСОБА_8 останній підтверджував про повернення коштів та оформлення в нотаріальному порядку права власності на частину прибудови за ОСОБА_9 не дають підстав для висновку про те, що ОСОБА_8 знав про укладення його представником за довіреністю ОСОБА_5. Договору про пайову участь у будівництві №1/2009 від 14.10.2009 року, оскільки за тристороннім договором від 14 січня 2008 року після зкінчення будівництва будівлі та її здачі в експлуатацію, площа добудови розподіляється між сторонами на частки, що є пропорційними сумі фактичного фінансування будівництва будівлі кожною із сторін договору від загальної вартості будівництва будівлі, а тому пояснення ОСОБА_8 могло стосуватися повернення коштів згідно Договору про пайову участь у будівництві №1/2008 від 14 січня 2008 року, а не Договору про пайову участь у будівництві №1/2009 від 14.10.2009 року .

Із долученого відповідачем листа ОСОБА_8 , адресованого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . вбачається що ОСОБА_8 не заперечував щодо оплати частини прибудови ОСОБА_9 , однак при цьому він посилався на виконання сторонами Договору про пайову участь у будівництві укладеного сторонами 14 січня 2008 року, натомість відповідачами ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не представлено будь-яких письмових доказів того, що ними на адресу ОСОБА_8 були надіслані повідомлення щодо виконання сторонми Договору про пайову участь у будівництві №1/2009 від 14.10.2009 року.

Наявність у відповідача договору-розписки про те, що ОСОБА_8 зобов`язується сплатити за добудову по АДРЕСА_1 не може слугувати доказом відсутності у ОСОБА_8 коштів на здійснення добудови та укладення у зв`язку з цим Договору про пайову участь у будівництві №1/2009 від 14.10.2009 року.

Обставини щодо фінансування будівництва добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в АДРЕСА_1 та оформлення на нього права власності не є предметом розгляду у даній справі та не слугують доказом правомірності укладення 14 жовтня 2009 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 зі своєю матір`ю ОСОБА_9 Договору про пайову участь у будівництві №1/2009 від 14.10.2009 року.

Зібраними доказами в справі встановлено, що про Договір про пайову участь у будівництві №1/2009 від 14 жовтня 2009 року ОСОБА_8 дізнався після пред`явлення 20 листопада 2017 року ОСОБА_9 до нього позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.09.2015 року, виданого на його ім`я.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованоого висновку про те, що відповідно до положень ч.1 ст. 261 ЦК України, саме з часу пред`явлення ОСОБА_9 позову до ОСОБА_8 розпочався перебіг позовної давності в частині позовних про визнання недійсним Договору про пайову участь у будвництві №1/2009 від 14 жовтня 2009 року.

Оскільки Договір про пайову участь у будвництві №1/2009 від 14 жовтня 2009 року, укладений ОСОБА_5 який діяв в інтересах ОСОБА_8 не відповідав волі сторони правочину - ОСОБА_8 , то суд дійшов правильного висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним зазначеного договору.

Що стосується позову ОСОБА_8 в частині визнання частково недійсним Договору №1/2008 від 14.01.2008 року про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в частині прав та обов`язків ОСОБА_9 , то судом встановлено, що ОСОБА_9 за станом здоров`я особисто зазначений договір не підписувала, договір замість неї підписав її син - відповідач ОСОБА_5 , однак його підпис відповідно до положень ст. 207 ЦПК України не засвідчувався відповідною посадовою особою. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно частини четвертої зазначеної статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин, згідно ч.2 ст. 207 ЦК України, вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Положеннями ч.1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки ОСОБА_9 договір №1/2008 від 14.01.2008 року про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу не підписувала, то суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання його недійсним в частині прав та обов`язків ОСОБА_9 .

Разом з тим, виходячи із обставин справи, позивач ОСОБА_8 мав об`єктивну можливість дізнатися про те, що відповідач ОСОБА_9 у січні 2008 року особисто не підписувала договір про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень, оскільки укладаючи тристоронній договір у простій письмовій формі кожна із сторін у день його підприсання зобов`язана була пересвідчитись у тому, що договір підписано саме стороною договору, а не іншою особою. А тому та обставина, що відповідач ОСОБА_5 у 2016 році повідомив про те, що договір підписано не ОСОБА_9 , а ним - не дає підстав для висновку, що саме з цього часу починається перебіг позовної давності, оскільки згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на зазначене, суд дійшов вірного висновку про те, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, у задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання частково недійсним Договору №1/2008 від 14.01.2008 року про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в частині прав та обов`язків ОСОБА_9 слід відмовити за спливом позовної двності про застосування якої заявлено відповідачем.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_8 , представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 10 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко