Провадження № 2/344/3435/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

04 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Йому належить 2/5 частки квартири: 1 /5 - на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/5 - на підставі договору купівлі - продажу 1/5 частини квартири від 13.12.2006 року. Співвласниками решти 3/5 часток квартири є його мати ОСОБА_3 , та доньки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частці кожна. У вказаній квартирі також зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 . Відповідачка в даній квартирі з 1999 року не проживає та не бере участі на утримання житла, не сплачує комунальні послуги. Реєстрація відповідачки у квартирі перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування та розпорядження. Відповідачка близько 20 років не проживає в спірній квартирі, а тому втратила право на користування цим житлом.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. 09.08.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 в якій вона підтверджує, що 20 років не проживає в Україні та не має можливості приїхати в Україну.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2001 року встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 4).

Згідно копії договору купівлі - продажу 1/5 частини квартири від 13.12.2006 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_7 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 (а.с. 5).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.12.2008 року розірвали шлюб (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2017 року ОСОБА_3 успадкував 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_7 (а.с. 6).

Довідка № 02-02/1789 від 24.06.2019 року, видана КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», підтверджує, що за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 11).

Факт відсутності відповідача за місцем постійної реєстрації підтверджується заявою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою АДРЕСА_3 протягом тривалого часу, а постійно перебуває за кордоном (а.с. 9, 10).

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , понад двадцять років, не проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим за адресою АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.