КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/4199/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11904/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Радзівіл А.Г., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, приватний виконавець Варава Роман Сергійович, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року позивач звернулася із зазначеним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 березня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованого в реєстрі за №1003 щодо звернення стягнення на нерухоме майно: садовий будинок, загальною площею 715.70 кв.м., жилою площею 253,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,2041 га та скасувати виконавчий напис (а.с. 2-12).

На обґрунтування вимог зазначила, що з ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2019 року у справі № 361/2405/19 їй стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, відповідно до якого нотаріусом запропоновано звернути стягнення на вищезазначене нерухоме майно, яке передано в іпотеку за договором іпотеки, посвідченим 02 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстрованим №6536, в забезпечення виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу нерухомого майна. За результатами звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно задоволено вимоги стягувача, а саме стягнуто заборгованість в розмірі 152605,00 грн.

19 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. розглянуто заяву про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису №1003 та відкрито виконавче провадження за №58664951.

За договором дарування від 30 червня 2015 року №2587 позивач є власником спірного майна, зазначеного у виконавчому написі нотаріуса №1003 від 13 березня 2019 року. Проте у виконавчому написі нотаріуса звернення стягнення на спірний садовий будинок запропоновано з відповідача ОСОБА_1 , який не є його власником.

Таким чином, оскільки результатом виконання виконавчого документу буде відчуження нерухомого майна, вказаного у оспорюваному виконавчому написі, його примусова реалізація позбавить права власності позивача на спірне майно та зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У липні 2019 року позивач подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, уточнивши яку просила зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1003 щодо звернення стягнення на користь ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме: садового будинку, загальною площею 715,70 кв.м., житловою площею 253,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,2041 га, що належить ОСОБА_2 .

На обґрунтування зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки нерухоме майно може бути реалізовано в межах виконавчого провадження (а.с. 55-59, 74).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованого в реєстрі за №1003 щодо звернення стягнення на користь ОСОБА_1 нерухомого майна: садовий будинок, загальною площею 715,70 кв.м., житловою площею 253,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 12 та земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_3 , власником яких є ОСОБА_2 (а.с. 75-80).

Не погодившись з ухвалою суду, 19 липня 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Грекова Л.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просила її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову та постановити окрему ухвалу щодо порушення суддею Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. норм матеріального і процесуального права (а.с. 85-100).

В апеляційній скарзі зазначила, що даний спір має розглядатися судами адміністративної юрисдикції з огляду на те, що приватний нотаріус входить до системи суб`єктів владних повноважень. Вказувала, що суд першої інстанції не навів в ухвалі обґрунтованих доводів у чому полягає необхідність забезпечення позову та не звернув увагу на те, що на момент звернення до суду з заявою позивач не була власницею будинку, звернення стягнення на який передбачено оскаржуваним виконавчим документом. Також у порушення п. 7 ст. 153 та ч. 2 ст. 154 ЦПК України судом не вирішено питання про зустрічне забезпечення.

20 серпня 2019 року представник позивача - адвокат Абросімова О.В. подала до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (а.с.125-142).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Грекова Л.В. підтримала апеляційну скаргу, представники ОСОБА_2 - адвокат Снігир Т.А., адвокат Абросімова О.В. заперечували проти скарги і просили залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення його представнику - адвокату Грековій Л.В., позивачка ОСОБА_2 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Снігир Т.А. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Варава Р.С. подав письмове клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності (а.с. 148-152, 162-164).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом заявлених вимог у даній справі є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 березня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за №1003 щодо звернення стягнення на нерухоме майно: садовий будинок, загальною площею 715,70 кв.м., житловою площею 253,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2041 га. Кадастровий номер: :02:014:0137 та скасування вищезазначеного виконавчого напису (а.с. 2-12).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі такого виконавчого документу, а саме виконавчого напису нотаріуса. Тобто, чинним законодавством передбачено такий вид забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Предметом позову у даній справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасування вищевказаного виконавчого напису, вчиненого 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1003 щодо звернення стягнення на користь ОСОБА_1 нерухомого майна.

Обґрунтувавши заявлені вимоги позивачка в позовній заяві та її представники в судовому засіданні посилались на те, що ОСОБА_2 є власником і проживає в садовому будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,2041 га., вказану нерухомість за нотаріально посвідченим договором від 13 червня 2017 року позивачка передавала в іпотеку гр. ОСОБА_4 на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо повернення позики. Вказана позика була повернута про що 30 липня 2018 року ОСОБА_4 написала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в цей же день (30 липня 2018 року) уклали нотаріально посвідчений договір про розірвання договору позики від 13 червня 2017 року у зв`язку з його повним виконанням і поверненням грошей і нотаріально посвідчений договір про розірвання договору іпотеки від 13 червня 2017 року. Проте позивачка дізналась, що ОСОБА_4 ще у квітні 2018 року продала за нотаріально посвідченим договором вищевказаний садовий будинок і земельну ділянку своєму родичу ОСОБА_1 , останній 02 листопада 2018 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав будинок і земельну ділянку ОСОБА_3 , проте оскільки останній не сплатив грошей за договором за придбане майно в повному обсязі, то 02 листопада 2018 року за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 в іпотеку вказані садовий будинок і земельну ділянку. В свою чергу ОСОБА_1 заявив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчиненим 13 березня 2019 року за яким 19 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва - Варавою Р.С. відкрито виконавче провадження і здійснюються певні виконавчі дії.

На підтвердження зазначених обставин позивачкою, її представниками і представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Грековою Л.В. надані фотокопії нотаріально посвідчених заяв, договорів і виконавчого напису (а.с. 1-27, 67-72, 153-157)

Вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 нотаріально посвідчених правочинів щодо відчуження садового будинку і земельної ділянки позивачка ОСОБА_2 оспорює в іншому провадженні.

Цих подій і обставин представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Грекова Л.В., представники позивачки ОСОБА_2 - адвокат Снігир Т.А., адвокат Абросімова О.В. в суді апеляційної інстанції не заперечували про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. При цьому представник апелянта - адвокат Грекова Л.В. зазначила, що позивачка ОСОБА_2 дізналась у травні 2018 року про продаж ОСОБА_4 іпотечного майна (а.с. 171-174).

Вищевказані обставини і надані сторонами докази мають бути перевірені і оцінені судом під час розгляд справи по суті, а їх з`ясування на стадії вирішення питання про забезпечення позову є передчасним.

Проте, вищезазначене свідчить про наявність спору між сторонами з приводу нерухомого майна на яке звернуто стягнення за оспорюваним позивачкою ОСОБА_2 у цьому провадженні виконавчим написом, вчиненим 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 1003 щодо звернення стягнення на користь ОСОБА_1 , останній є відповідачем у цій справі.

05 липня 2019 року представником позивачки - адвокатом Абросімовою О.В. подано заяву про забезпечення позову отримання якої зареєстровано судом про що свідчить штемпель реєстрації вхідної кореспонденції, до заяви додано додатки і квитанцію про сплату судового збору за її подання (а.с. 54-72).

Вказана заява від 05 липня 2019 року не була раніше розглянута судом, як про це зазначає апелянт, про що свідчать матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Радзівіл А.Г., під головуванням якої розглянуто справу і постановлено оскаржувану ухвалу (а.с. 73)

Обґрунтованість визначення за протоколом автоматизованого розподілу судової справи судді-доповідача не є предметом апеляційного перегляду справи. Тому, колегія суддів відхилила відповідні доводи апелянта із посиланнями в скарзі щодо неповноважності складу суду.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначала, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки на належне їй нерухоме майно може бути звернуто стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, внаслідок чого майно буде відчужено.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 на підтвердження права власності на нерухоме майно долучила копію виданого 04 липня 2019 року дубліката договору дарування садового будинку від 30 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Козаєвою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2584, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в якому станом на 04 липня 2019 року за яким ОСОБА_2 зазначена власником вищевказаного садового будинку і земельної ділянки (а.с. 60-66).

Доводи апелянта, щодо протиправності реєстраційних дій із зазначенням у вищевказаному витягу з Державного реєстру позивачки ОСОБА_2 власником садового будинку і земельної ділянки, як і доводи позивачки про вчинення відповідачами дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень не є предметом доказування у цьому провадженні про забезпечення позову. Представники сторін не заперечували відсутність судового рішення у кримінальній справі на час перегляду справи апеляційним судом.

Задовольнивши заяву про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, виходив з того, що невжиття заходів для забезпечення позову у даній справі, а саме не зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні на час розгляду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може призвести до відчуження при примусовому виконані оскаржуваного виконавчого напису майна право власності на яке стверджує позивачка ОСОБА_2 .

Доводи апелянта, що позивачка ОСОБА_2 не є боржником за оспорюваним нею вищевказаним виконавчим написом нотаріуса відповідають фактичним обставинам, проте колегія суддів визнала неспроможними заперечення апелянта про неможливість суду застосовувати за заявою позивачки таке забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні на час розгляду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно до пункту 10 частини 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується і іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Тому, встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не зазначив жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів відхилила, оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з урахуванням встановлених фактичних обставин.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції не пересвідчився у наявності порушеного права позивачки стосуються оцінки обґрунтованості і підставності заявлених позивачкою позовних вимог, які мають бути вирішені під час ухвалення рішення по суті спору і на стадії розгляду заяви про забезпечення позову висновки з цих питань і їх оцінка є передчасними.

Заперечення апелянта з посиланням на вжиття заходів забезпечення позову судом в іншій справі за позовом ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними не можуть бути визнані підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі.

Передбачених частиною 3 ст. 154 ЦПК України підстав для обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення судом не встановлено і апелянтом таких не наведено. До суду не надано доказів, що відповідач заявляв в районному суді клопотання про зустрічне забезпечення.

З огляду на положення пункту 5 частини 1 ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів відхилила доводи апелянта щодо порушення районним судом процесуального закону в частині не вирішення питання зустрічного забезпечення. При цьому таке судове рішення не позбавляє відповідача заявити таке клопотання в суді першої інстанції.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норми ст. 22 ЦПК України щодо предметної підсудності справи, яка має розглядатися в порядку адміністративного судочинства не стосуються предмету доказування у цьому провадженні. В суді апеляційної інстанції представник апелянта - адвокат Грекова Л.В. не заперечувала того, що ухвалу районного суду про відкриття провадження у справі сторони не оскаржували.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2019 року без змін.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Доводи апелянта стосовно постановлення окремої ухвали щодо можливих порушень суддею Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. норм матеріального і процесуального права не знайшли підтвердження в судовому засіданні, фактично стосуються незгоди із оскаржуваним рішенням, тому, колегія суддів визнала їх не спроможними і відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 вересня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова