ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/462/19 Справа № 206/6310/17 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А.О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект",

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради, про виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про поновлення права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ТОВ "Кей-Колект" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради, про виселення (а.с. 1-4).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 грудня 2007 року ОСОБА_1 уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» кредитний договір № 0. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальником було укладеного договір іпотеки № 0/0/З від 17.12.2007 року, відповідно до умов якого іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Банк 12.12.2011 року відступив позивачу відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по кредиту та іпотечному договору. У зв`язку з грубим порушенням позичальником умов кредитного договору, зокрема неповернення кредиту, несплати процентів та комісії за користування кредитом, іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 25.11.2016 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем 19.10.2016 року у відповідності до чинного законодавства було направлено на адресу відповідача вимогу про добровільне виселення з житлового приміщення протягом місяця з дня отримання даної вимоги. Вимоги були отримані відповідачем 15.11.2016 року та 24.11.2016 року, проте зі спливом місяця з моменту отримання вимоги відповідач не звільнив майно, що належить позивачу. Майно було придбано відповідачем за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, отже обов`язок надати відповідачу інше постійне жиле приміщення відсутній. 24.12.2016 року позивачем, як законним власником була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає ОСОБА_1 Станом на час подання позовної заяви відповідач добровільно не звільнив майно, а також перешкоджає позивачу у вільному доступі до нього, внаслідок незаконних дій відповідача, позивач фактично позбавлений можливості користуватися своїм майном.

Просить виселити із квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина ОСОБА_1 .

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про поновлення права власності на нерухоме майно (а.с. 66-73, 98-105).

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що 17.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позивачем) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позивачу було надано кредит в іноземній валюті в сумі 32296,00 доларів США на строк до 18.12.2028 року. Відповідно до п. 1.4 вказаного договору кредит надано на придбання нерухомості. Також між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки від 17.12.2007 року МЕ 0/0/3 яким передано в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належала позивачу на підставі договору купівлі - продажу, ВКВ № 570354, від 17.12.2007р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. за реєстровим № 7205. В подальшому 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» (відповідачем-2) укладено договір факторингу №1 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки. 25.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною (відповідачем -1) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №12221732 про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ТОВ «Кей-Колект» (відповідачем-2). Підставою внесення вищевказаного запису є рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний номер: 26477679 від 25.11.2015р., підставою виникнення права власності зазначено: договір іпотеки. Про факт реєстрації відповідачем-1 права власності на ім`я ТОВ «Кей-Колект» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач дізнався на початку весни 2017 року коли представники ТОВ «Кей-Колект» намагалися вдертися до його квартири, посилаючись на те, що вони є новими власниками. Позивач дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. щодо реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ТОВ «Кей-Колект» вважає незаконним, а також саме набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на зазначену квартиру-незаконним. У квартирі разом з позивачем, окрім нього, його дружини ОСОБА_2 постійно проживають його неповнолітні діти: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 29.07.2014 року, перереєстрація (відчуження) права власності на квартиру відбулося всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року у задоволенні заявлених позовних вимог за первісним позовом відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26477679 від 25.11.2015 року, яким за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат /а.с. 159-165/.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним та підлягає скасуванню, то вимоги ТОВ «Кей-Колект» про виселення ОСОБА_1 з домоволодіння, є необґрунтованими, оскільки право на користування нерухомим майном є похідним від права власності на нього .

ТОВ «Кей-Колект» з рішенням суду не погодилось та подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 168-180/.

ОСОБА_1 скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с. 220-229).

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 (а.с. 80-81).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , 17 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки за №0/0/3, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було передано нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. (а.с. 16-19).

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 (а.с. 6-10).

20 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., на підставі даного договору Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було передано кредитний договір №0 укладений 17.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та договір іпотеки договір іпотеки за №0/0/3 укладений 17 грудня 2007 року між тими ж сторонами (а.с. 12-15).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за №89704982 від 15.06.2017 року судом вбачається, що 25.11.2015 року 18:53:15 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А.М. на підставі договору іпотеки серії та номер: 7206, який виданий 17.12.2007 року, було змінено власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (а.с. 21-23).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було направлено правову вимогу про добровільне звільнення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дана правова вимога направлялася на адреси: АДРЕСА_1 та адресу: АДРЕСА_3 (а.с. 29,30).

З наданої довідки №1626 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 10 квітня 2017 року, судом вбачається, що до зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , входять ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 79).

Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу м. Київ Кобелєвої А.М. були відсутні правові підстави для прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-Колект», а тому вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з даними висновками суду виходячи з наступного.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частинами 1 і 3 статті 36 Закону встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Як передбачено ч. 1 ст. 37 Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

За наведених обставин можливо зробити висновок про те, що у разі невиконання основного зобов`язання, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законом або договором, в тому числі і визнавати за собою право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Отже, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону слідує, що обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав і внесення відомостей до державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом, є одними із загальних засад державної реєстрації прав.

Державній реєстрації прав підлягає право власності. У державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Статтею 27 Закону України «Про держану реєстрації речових на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для державної реєстрації прав. Згідно зі ст. 24 вказаного Закону подання заяви про державну реєстрацію прав неналежною особою є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

Згідно п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (діючий на момент перереєстрації), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З інформаційної довідки № 89704982 від 15.06.2017, судом вбачається, що оскаржуване приватним нотаріусом Київського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А.М. рішення про право власності прийнято на підставі договору іпотеки № 0/0/3 від 17 грудня 2007 року, про щодо зазначено у державному реєстрі речових прав (запис № 12221732) та зареєстровано право власності на будинок за ТОВ «Кей- Колект» (12221737).

Як видно зі змісту договору іпотеки №0/0/3 від 17 грудня 2007, він містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки регламентовано в розділі 5 іпотечного Договору. Так, п. 5.1 та п. 5.2 встановлено, що сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому законом України «Про іпотеку»; шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законом України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 6.3 Іпотечного договору, сторони домовилися, що цей договір укладається з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки.

Також відповідно до п. 6.5 Іпотечного договору, всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі. Листування між сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі « Адреси , банківські реквізити та підстави Сторін» цього договору або за іншою адресою, про яку сторона письмово повідомила іншій стороні при зміні адреси. Підтвердження факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Сторони погодили, що адреса іпотекодержателя для листування, зазначена в цьому договорі, вважається місцем виконання сторони своїх зобов`язань за договором.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зазначених вимог договору іпотекодержателем не дотримано.

З долучених до позовної заяви представником позивача за первісним позовом ТОВ «Кей-Колект», поштових повідомлень про направлення на адреси ОСОБА_1 вимог про добровільне виселення з домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , судом не вбачається, що саме ОСОБА_1 отримував данні вимоги, до того ж даний факт не підтверджується відповідачем ОСОБА_1 .

Також, при переході права вимоги за даним договором від банку до товариства, останнім не було проведено, згідно зі ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відповідної реєстрації обтяження.

Договір іпотеки не містить умови позасудового врегулювання спору шляхом передачі права власності на об`єкт іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а містить вимоги передачі права власності на об`єкт іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому ЗУ "Про іпотеку" п. 5.2.1. Договору. Таким чином, положення п. 5.2.1 договору іпотеки не є застереженням в розумінні ЗУ "Про іпотеку, а лише передбачає один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання відповідного договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, державним реєстратором не внесено до державного реєстру речових прав відомостей щодо інших документів, які були підставою для виникнення та реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект», а тому прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Також, суд зробив вірні висновки стосовно того, що позовної заяви про те, що реєстрація спірного будинку нотаріусом була проведеною з порушенням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то встановлений згаданим Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, оскільки цей Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а відтак він не може бути правовою підставою для нотаріуса для відмови у вчиненні нотаріальної дії по державній реєстрації прав на нерухоме майно на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та які є чинними, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахуванням положення ст. 109 Житлового кодексу Української РСР і колегія суддів погоджується з ними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що правові підстави для задоволення позову ТОВ "Кей-Колект" відсутні, оскільки рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним та підлягає скасуванню, а вимоги ТОВ «Кей-Колект» про виселення ОСОБА_1 з домоволодіння, є необґрунтованими, оскільки право на користування нерухомим майном є похідним від права власності на нього. Крім того, ТОВ "Кей-Колект" не надано достатніх та достовірних доказів щодо отримання боржником вимоги.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що ТОВ "Кей-Колект" не було дотримано всіх необхідних вимог договору іпотеки та чинного законодавства, а рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте з порушенням.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 . Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги стосовно того, що підставою виникнення у іпотекодержателя права власності на нерухоме майно є іпотечний договір, що містить відповідне застереження, що підтверджує набуття, зміну прав на нерухоме майно, та є підставою для державної реєстрації права власності, не може бути взято до уваги, оскільки для цього заявником не виконано необхідні умови договору. Крім того, договір іпотеки не містить умови позасудового врегулювання спору шляхом передачі права власності на об`єкт іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а містить вимоги передачі права власності на об`єкт іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому ЗУ "Про іпотеку" п. 5.2.1. Договору. Таким чином, положення п. 5.2.1 договору іпотеки не є застереженням в розумінні ЗУ "Про іпотеку, а лише передбачає один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання відповідного договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Також, згідно інформаційної довідки приватним нотаріусом Київського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А.М. рішення про право власності прийнято на підставі договору іпотеки №0/0/3 від 17 грудня 2007 року, про щодо зазначено у державному реєстрі речових прав (запис № 12221732) та зареєстровано право власності на будинок за ТОВ «Кей- Колект» (12221737), однак, дане товариство при переході прав від банку до товариства, останнім у відповідності до ст. 24 ЗУ "Про іпотеку" не було проведено відповідної реєстрації обтяження. Інших документів, які були підставою для виникнення та реєстрації права власності саме за ТОВ "Кей-Колект" не зазначено. Тобто, заявником не надано доказів стосовного того, що державним реєстратором перевірено наявність всіх документів необхідних для переходу у власність предмета іпотеки.

Доводи скарги стосовно того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно оскарження реєстраційних дій та рішення не є похідними від спору стосовно майна в розумінні ЦПК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних і юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У даній справі спірні правовідносини пов`язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, тому даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись за правилами ЦПК.

Щодо доводів скарги стосовно того, що ОСОБА_1 невірно обрав спосіб захисту прав, колегія суддів зазначає, що реєстрація приватним нотаріусом права власності на ім`я ТОВ "Кей-Колект" на майно є порушенням права власності ОСОБА_5 , тому у даному випадку відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: поновлення права власності ОСОБА_1 на майно є належним способом захисту у відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною кЄвропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров