Єдиний унікальний номер судової справи № 474/758/19
Провадження № 22-ц/812/1564/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,

за участі боржника - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Фасій В.В., за поданням державного виконавця Врадіївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В

У липні 2019 року державний виконавець Павленко А. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1

Обґрунтовуючи подання державний виконавець зазначав, що на виконанні у Врадіївському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження №48674090.

Однак боржник в добровільному порядку погашати заборгованість по виконавчим провадженням не бажає, перешкоджає державному виконавцю у проведені виконавчих дій, пов`язаних з оглядом майна належного боржнику на праві власності, його опису та арешту.

Встановлено, що за ОСОБА_1 на прав власності зареєстрована земельна ділянка площею 3.37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 0.15 га для обслуговування житлового будинку та площею 0.07 га для ведення особистого селянського господарства в межах Врадіївської сільської ради.

Боржнику неодноразово направлялися рекомендованими листами вимоги про необхідність бути присутнім при вчиненні виконавчих дій з для здійснення опису та арешту земельних ділянок для проведення експертної оцінки та передачі на реалізацію з електронних торгів. Жодна вимога боржником не виконана.

Зазначає, що без примусового проникнення до житла виконавець позбавлений можливості застосувати всі заходи для виконання виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, просив вирішити питання про примусове входження до житла, що належить боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , опису належної боржнику земельної ділянки та огляду, фотофіксації житлового будинку для належного проведення суб`єктом оціночної діяльності висновку про вартість майна боржника.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2019 року подання задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Павленко А.В. на примусове проникнення до житла розташованого по АДРЕСА_1 та належного на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 , для проведення виконавчих дій щодо виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувачів боргу, згідно постанов про відкриття виконавчого провадження №55906219 від 01.03.2018р., №55984493 від 15.03.2018р., №46684509 від 26.02.2015р., №43898450 від 07.07.2014р., №47993148 від 01.07.2015р., №47993327 від01.07.2015р., №49782936 від 12.01.2016р., №51326778 від 03.06.2016р., опису належної боржнику земельної ділянки та огляду, фото фіксації житлового будинку для належного проведення суб`єктом оціночної діяльності висновку щодо вартості майна боржника.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести постанову про відмову у задоволенні подання, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У суді апеляційної скарги боржник та його представник підтримали апеляційну скаргу , просили про її задоволення.

Державний виконавець Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Павленко А.В. у судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді доповідача, боржника та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведеному оскаржувана ухвала відповідає в повній мірі з огляду на таке.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення суду є обов`язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 умисно чинить перешкоди у вільному доступі до будинку, що унеможливлює вчинення державним виконавцем передбачених законом дій щодо огляду та опису майна боржника, на яке звертається стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно положень статті 2 вищенаведеного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Стаття 18 Закону містить перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 ст.18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Вдаючись до аналізу вищенаведених положень Закону України «Про виконавче провадження» законодавцем забезпечено баланс прав та обов`язків як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага, що зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 № 4-рп/2011.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Врадіївському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавчі документи, а саме :

Вимога ПФУ від 19.06.2014р. № 46 У про стягнення з ОСОБА_1 боргу - 4223,38 грн., ВП №51326778 відкрито 03 червня 2016 року (а.с.24,26);

Виконавчий лист Кривоозерського райсуду № 1/1415/73/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі - 56908,84 грн., ВП №49782936 відкрито 15 січня 2016 року (а.с.27,29);

Виконавчий лист Врадіївського райсуду № 2/1408/167/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Лізинг інформаційних технологій » боргу в сумі - 14020,09 грн., ВП №47993327 відкрито 01 липня 2015 року (а.с.30,31);

Виконавчий лист Врадіївського райсуду № 2/1408/332/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Лізинг інформаційних технологій » боргу в сумі - 20942,80 грн., ВП №47993148 відкрито 01 липня 2015 року (а.с.33,34);

Виконавчий лист Врадіївського райсуду № 2-201/2011 від 31.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ « Державний ощадний банк України » боргу в сумі - 855212,15 грн., ВП №43898450 відкрито 07 липня 2014 року;

Наказ Господарського суду м.Миколаїв про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «НІКІ» боргу в сумі -107866,59 грн., ВП №46684509 відкрито26 лютого 2015 року (а.с.39, 40);

Відповідно до постанов про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження вищенаведені виконавчі провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження №48674090 (а.с.25, 28, 32, 35, 38, 41).

За обліковою карткою на зведене виконавче провадження (а.с.22-23), залишок суми боргу становить 1 050 075 грн.99 коп.

Крім того, на виконанні перебувають: виконавчий лист Врадіївського райсуду № 474/1232/14-ц від 03.11.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 на користь ВАТ « Державний ощадний банк України»., ВП №55984493 відкрито 15 березня 2018 року (а.с.6-8); виконавчий лист Врадіївського райсуду № 474/1232/14-ц від 03.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ « Державний ощадний банк України » судового збору в сумі - 243,60 грн., ВП №55906219 відкрито 01 березня 2018 року (а.с.4,5)

З матеріалів справи вбачається, що боржник та його представник отримували вимоги державного виконавця про необхідність з`явитися для проведення виконавчих дій, також матеріалами справи підтверджується надсилання ОСОБА_1 копій зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до акту опису та арешту майна від 12 лютого 2016 року державним виконавцем Павленко А.В. за участі боржника ОСОБА_1 проведено опис та накладено арешт на майно боржника, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 з усіма прилеглими спорудами (а.с.20).

Відповідно до вимоги державного виконавця від 02 липня 2018 року вбачається, що він вимагає від сторін виконавчого провадження 09 липня 2018 року з 09:00 год. до 11:00 год. бути присутніми при проведенні виконавчих дій, по АДРЕСА_1 та від боржника ОСОБА_1 - надати безперешкодний доступ до житлового приміщення для вчинення виконавчих дій, та внутрішнього опису будинку (вимога від 02.07.2018р. №4915, а.с.17).

Дану вимогу боржник отримав рекомендованим поштовим відправленням 07 липня 2018 року (а.с.19).

09 липня 2018 року державним виконавцем складено акт, згідно якого під час виходу за місцем знаходження майна боржника: АДРЕСА_1 встановлено, що боржник ОСОБА_1 відмовився допустити державного виконавця для проведення опису майна, шляхом відмови у наданні доступу до території домоволодіння за вказаною адресою (а.с. 9).

Оскільки державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за адресою проживання боржника, проте, боржник не надав доступу до приміщення, чим створив перешкоди у примусовому виконанні судових рішень, судова колегія погоджується з висновками суду, що держаним виконавцем надано належні і допустимі докази про те, що ним вчинено всі можливі дії в ході примусового виконання виконавчого провадження, а тому у суду наявні законні та обґрунтовані підстави для надання дозволу для примусового проникнення до житла боржника. Матеріалами справи підтверджено та не спростовується апелянтом, що рішення судів, на виконання яких видані виконавчі листи, залишаються не виконаними.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Таким чином, звернення до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника повною мірою узгоджується із його повноваженнями, визначеними ЗУ «Про виконавчу провадження».

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_1 не виконує своїх зобов`язань, то такий захід як проникнення до його житла є виправданим та відповідає обставинам виконавчого провадження.

Посилання ОСОБА_1 на те, що державним виконавцем раніше описувався належний йому житловий будинок не впливає на правильність висновку суду першої інстанції про необхідність вчинення дій по примусовому проникнення як до житла, так і до земельної ділянки, оскільки для проведення реалізації майна необхідна актуальна інформація щодо стану об`єкту нерухомості.

Аргументи апеляційної скарги щодо продажу належного йому на праві власності іншого майна на погашення стягнутих з нього сум, а відтак менший розмір загальної суми боргу не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст.8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб.

Тобто, відповідно до частини другої зазначеної статті таке втручання допускається, але лише як виняток у випадках, коли воно здійснюється згідно з законом (законність), є необхідним у демократичному суспільстві (пропорційність) в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (легітимна мета).

На рівні національного законодавства гарантією захисту зазначеного конвенційного права є закріплена у статті 30 Конституції України засада недоторканності житла чи іншого володіння особи, що полягає в недопустимості проникнення до них інакше як за вмотивованим рішенням суду за винятком невідкладних випадків, установлених законом.

Конкретний механізм втілення цієї гарантії регламентовано у ст. 439 ЦПК України, яка передбачає порядок вирішення судом питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з п. 4 частини 3 якої, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що закон передбачає можливість та механізм примусового проникнення з метою захисту прав i свобод iнших осіб не тільки до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи, а й до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, та судовий контроль за таким проникненням.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла у такому випадку визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Слід враховувати також те, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави ( пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Колегія суддів вважає необхідним врахувати також практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20липня 2004року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Не виконання рішення порушує конституційну гарантію прав і свобод стягувача, як людини і громадянина на справедливий судовий захист.

За такого, з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що примусове проникнення до житла та земельної ділянки з метою виконання рішення суду, направленого на захист праві, інтересів стягувача, а саме на захист його конституційного права на справедливий судовий захист, є легітимним втручанням держави у права як боржника, так і інших співвласників спірної квартири, так як воно здійснюється згідно з законом та є необхідним (пропорційним) у демократичному суспільстві.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.