Справа № 933/831/19
Провадження 2/933/279/19
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

18 вересня 2019 року смт. Олександрівка

Суддя Олександрівського районного суду Донецької області Шинкаренко А.І., розглянувши матеріали позовної заяви керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні вимоги: Олександрівська селищна рада Олександрівського району Донецької області, Управління Державної казначейської служби України в Олександрівському районі Донецької області, Донецька обласна державна адміністрація (Донецька обласна військово-цивільна адміністрація), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування цінних видів водних біоресурсів,

В С Т А Н О В И В:

13.09.2019 року керівник Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області звернулась до ОСОБА_1 , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування цінних видів водних біоресурсів в розмірі 16099,00 грн.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документивстановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, виходячи з такого.

Згідно ч. 4 ст. 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 р.; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 р.).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 р.).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Позовна заява містить суперечливі дані про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Так, зазначивши, що відповідно до вимог Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого Постановою КМУ № 895 від 30.09.2015 року Управління та його територіальні органи не мають повноважень на звернення до суду про відшкодування шкоди, завданих рибному господарству, але в подальшому в позовній заяві йдеться, що саме Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області повинно виступати позивачем у суді.

Згідно позовної заяви, будь-яких заходів, щодо стягнення з ОСОБА_1 у судовому порядку заподіяної шкоди, не вживала і Олександрівська селищна рада Олександрівського району Донецької області.

З матеріалів справи, а саме: листа Управління Державного агентства рибного

господарства у Донецькій області від 13.06.2019 року № 1-16-9/1126-19, вбачається, що позов про відшкодування шкоди у розмірі 16099,00 грн., завданої незаконним виловом риби відносно ОСОБА_1 , управлінням не пред`являвся у 2019 році, у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо сплати судового збору.

У § 74 рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Lelas v. Croatia», заява №55555/08, суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому відсутній інший приватний інтерес».

У справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб».

Виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб.

Отже, неможливість сплати судового збору не може слугувати підставою для не здійснення Управлінням Державного агентства рибного господарства у Донецькій області своїх повноважень по відшкодуванні шкоди, завданої незаконним виловом рибних ресурсів.

Разом з тим, відсутність коштів для сплати судового збору може бути підставою для відстрочення чи розстрочення його сплати в порядку передбаченому ст. 136 ЦПК України, та не може слугувати підставою для відмови державного органу у вчиненні дій направлених на захист інтересів держави.

За таких обставин, вважаю, що прокурором не виконано вимоги закону, які передують зверненню до суду, що вимагає дану заяву залишити без руху з наданням часу необхідного для усунення недоліків.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні вимоги: Олександрівська селищна рада Олександрівського району Донецької області,

Управління Державної казначейської служби України в Олександрівському районі Донецької області, Донецька обласна державна адміністрація (Донецька обласна військово-цивільна адміністрація), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування цінних видів водних біоресурсів - залишити без руху.

Повідомити особу, яка звернулася з даним позовом, про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом строку, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали.

У разі якщо у встановлений строк вимоги ухвали суду будуть виконані, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання, а інакше заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Шинкаренко