________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/1002/19
УХВАЛА

26.09.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Луцюк Р.П.,

розглянувши у судовому засіданні заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Саганович Олена Юріївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Саганович О.Ю., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а саме: Свідоцтва про право на спадщину за законом р.№354, видане ОСОБА_2 17 серпня 2017р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. за яким ОСОБА_3 В.М. отримала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно з позовом позивачка надала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , що належить відповідачці ОСОБА_2 ..

При цьому позивачка посилається на те, що предметом позову є визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним, тобто оспорюється документ, який встановлює та підтверджує право власності відповідачки на квартиру. Таким чином, оскільки на час звернення до суду відповідачка є власницею квартири і, відповідно, має усі права власника - володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою, то в будь-який час вона може реалізувати це своє право власника та продати/подарувати, іншим чином відчужити квартиру, що у свою чергу може мати наслідки ускладнення виконання рішення, або залучення до участі у справі інших осіб, а тому вона вимушена звернутись до суду з даною заявою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, згідно п. 3,6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Однак, позивачкою в заяві про забезпечення позову не наведено достатнього обґрунтування необхідності забезпечення позову, не надано жодних відомостей в підтвердження того, хто є власником квартири АДРЕСА_2 , не надано належних та допустимих доказів, які мали б підтвердити, що відповідачкою ОСОБА_2 вживаються заходи, спрямовані на відчуження майна та не визначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що свідчить про недотриманням заявником вимог процесуального законодавства і неврахування необхідності забезпечення розумного балансу інтересів сторін.

При таких обставинах, враховуючи положення ч. 3 ст.150 ЦПК України, згідно якої заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивачки про вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що не обмежує в праві звернутись до суду з обґрунтованою заявою про забезпечення позову протягом розгляду цивільної справи, з урахуванням положень ч.2 ст.149 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 149,150-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Огренич І. В.