Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 390/1108/17

провадження № 61-29864св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О., (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року у складі головуючого-судді Пасічника Д. І. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що за кредитним договором від 17 листопада 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що банк виконав зобов'язання щодо надання кредитних коштів, а відповідач умов договору належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 30 квітня 2017 року утворилася заборгованість, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 31 273,18 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1 700 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 24 507,79 грн, пені і комісії в сумі 3 100 грн, а також штрафів в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 1 465,39 грн (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2010 року в розмірі 27 407,79 грн, з яких: 1 700 грн - заборгованість за кредитом, 24 507,79 грн - заборгованість за процентами та 1 200 грн пені.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора, за виключенням суми штрафу, який разом із пенею є одним видом цивільно-правової відповідальності, що унеможливлює їх одночасне застосування, пеня підлягає стягненню у межах спеціального строку позовної давності в один рік, а тому її розмір підлягає зменшенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням місцевого суду, апеляційний суд виходив із того, що воно відповідає вимогам закону, при його ухваленні повно і всебічно встановлено обставини справи й визначено правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосовано правові норми.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з'ясували всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, не навели на підтвердження своїх висновків відповідних доказів, не застосували строк позовної давності, звільнили позивача від обов'язку доказування своїх вимог та протизаконно поклали такий обов'язок на відповідача, при цьому не врахували його заперечень щодо відсутності доказів на підтвердження отримання ним суми кредиту та наявності заборгованості з його погашення, унаслідок чого ухвалили незаконні рішення.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих 28 лютого 2018 року запереченнях, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки в ній не зазначено фактичних порушень, які призвели до ухвалення незаконного рішення, не зазначено, які докази спростовують вимоги банку, а лише вказано перелік матеріальних і процесуальних норм та їх суб'єктивне тлумачення.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 травня 2018 року справу №390/1108/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

До таких висновків Верховний Суд дійшов з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 надав згоду на отримання кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, що підтверджується власноруч ним підписаною заявою-анкетою та довідкою про умови кредитування з використання кредитної карти «Кредитка універсальна», що разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає кредитний договір.

На виконання кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 терміном дії до квітня 2015 року включно.

Згідно наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку станом на 30 квітня 2017 року заборгованість за кредитним договором складає 31 273,18 грн, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 1 700 грн, заборгованість за процентами в розмірі 24 507,79 грн, пеня і комісія в сумі 3 100 грн, а також штрафи в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 1 465,39 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суди встановили, що у довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» зазначена процентна ставка на залишок заборгованості - 1,7 % на місяць, що становить 20,4 % річних.

Крім того, у вказаній довідці зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Зазначена довідка підписана позичальником, що свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 з умовами договору про надання банківських послуг.

Встановивши з поданих сторонами доказів, що ОСОБА_1 порушив умови укладеного з банком договору про надання банківських послуг від 17 листопада 2010 року щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором без врахування суми штрафів, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В той же час, визначаючи розмір заборгованості, поза увагою суду залишилось наступне.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановили суди та не заперечували сторони термін дії картки визначено до квітня 2015 року включно.

Звертаючись до суду з указаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість, зокрема, заборгованість за процентами, комісію та неустойку станом на 30 квітня 2017 року.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2015 року була наявна заборгованість, а саме: за тілом кредиту - 1 700 грн, за процентами - 2 370,23 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, не врахував, що строк дії кредитного договору закінчився 30 квітня 2015 року, у зв'язку з чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, комісію та неустойку припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак з такими вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не звертався.

Крім того, відповідач просила застосувати наслідки спливу позовної до вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановили суди, строк дії кредитного договору закінчився 30 квітня 2015 року, а з указаним позовом про стягнення, зокрема, неустойки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у червні 2017 року, тобто за межами позовної давності, встановленої частиною другою статті 258 ЦК України, що є підставою для відмови в позові в цій частині.

З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає за необхідне скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення пені та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові, а в частині стягненя заборгованості за тілом кредиту та процентами змінити та зменшити загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача до 4 070,23 грн (1700 грн (тіло кредиту)+2 370,23 грн (проценти за користування кредитом в межах строку дії договору) = 4 070,23 грн).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині стягнення неустойки підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, а в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом зміні шляхом зменшення розміру заборгованості до 4 070,23 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Зважаючи на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, то сплачений ним судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 633,43 грн підлягає стягненню на його користь з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року в частині стягнення пені скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2010 року в сумі 4 070,23 грн (чотири тисячі сімдесят гривень 23 копійки).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 632 гривень (одну тисячу шістсот тридцять дві гривні) судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук