ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 554/6191/17

провадження № 22-ц/4809/1432/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

Представник АТ КБ «Приватбанк» - Науменко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.07.2019, суддя Мельничик Ю.С., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 січня 2011 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного 17 січня 2011 року договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві від 17 січня 2011 року.

Проте, ОСОБА_1 з червня 2016 року перестав повертати своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору № б/н від 17 січня 2011 року, внаслідок чого станом на 30 червня 2017 року має перед банком заборгованість в загальному розмірі 59376,71 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 3705,01 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 48768,81 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3599,24 грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 2803,65 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.07.2019 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції не перевірив належним чином строк дії кредитної картки, а тому перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто 30.12.2017 року. Банком подано позовну заяву до суду 02.08.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.08.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.09.2019 справу призначено до розгляду.

До суду не надано відзиву на апеляційну скаргу .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 17 січня 2011 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» йому надав, а він отримав кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 6200 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі вказаного договору відповідач ОСОБА_1 з квітня 2011 року отримував від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашав кредит і відсотки до 26 липня 2013 року включно.

Останній платіж щодо повернення боргу за кредитним договором відповідач, ОСОБА_1 , здійснив через термінал самообслуговування 26 липня 2013 року перерахувавши 500 грн. (а.с.86).

У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань Банком нараховано відповідачу: пеня та комісія за прострочене зобов`язання в сумі 3599,24 грн., а саме: заборгованість по процентам - 48768,81, штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 2803,65 грн. (процентна складова).

Суд першої інстанції зазначив, що останній платіж щодо повернення боргу з кредиту та по відсоткам відповідач здійснив 26 липня 2013 року перерахувавши 500 грн.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30 червня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед Банком становить: заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 3705,01 грн.

З виписки по рахунку клієнта, ОСОБА_1 за період з 17 вересня 2000 року по 17 жовтня 2018 року, яку сформовано позивачем, та відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед Банком за договором б/н від 17 січня 2011 року, достовірно встановлено, що на погашення за кредитним договором від 17 січня 2011 року, заборгованості відповідача ОСОБА_1 , позивач, АТ КБ «Приватбанк» самостійно здійснював автоматичне погашення простроченої заборгованості шляхом списання грошових коштів з картки 51 НОМЕР_1 , а саме: списання грошових коштів після 26 липня 2013 року банком здійснювалося 15 травня 2014 року в сумі 631,58 грн., та 05 червня 2014 року в сумі 648,19 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач будучи достовірно обізнаним, що ОСОБА_1 починаючи з 26 серпня 2013 року не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, добровільно не вносить грошові кошти на погашення поточної та простроченої заборгованості, звернувся до суду з позовом лише 02 серпня 2017 року, тобто після спливу загального строку позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідно застосувати строк позовної давності за заявою відповідача, оскільки строк позовної давності розпочав свій перебіг на час чергового платежу за кредитним договором, а саме 26 серпня 2013 року, проте з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише 02 серпня 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності, і клопотання про поновлення строку позовної давності не подавав.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що позивач звернувся з позовом у суд в межах строків позовної давності, не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом, позивач в позовній заяві зазначив, що 17 січня 2011 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» йому надав, а він отримав кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 6200 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак позивач не надає належних та допустимих доказів на підтвердження яка картка була отримана відповідачем та на який строк вона видавалась.

Анкета заява від 27.01.2011 року на яку посилається позивач також не містить інформації, яку картку отримав відповідач.

Як на належний доказ на підтвердження позову , позивач посилається на довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» 55 днів пільговий період. Зазначена довідка також не містить інформації на який термін видавалась картка.

Також з матеріалів справи вбачається, що розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.01.2011 року на який посилається позивач як на належний доказ не місить інформації відносно картки по якій отримувались кошти і утворилась заборгованість.

Доводи , викладені в апеляційній скарзі, що строк дії картки визначений до 30.12.2017 року не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що з квітня 2011 року відповідач отримував від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашав кредит і відсотки до 26 липня 2013 року включно.

Останній платіж щодо повернення боргу за кредитним договором відповідач, ОСОБА_1 , здійснив через термінал самообслуговування 26 липня 2013 року перерахувавши 500 грн. (а.с.86).

Відповідно до Виписки по рахунку клієнта ОСОБА_1 за період з 17 вересня 2000 року по 17 жовтня 2018 року, яку сформовано позивачем, та відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед Банком за договором б/н від 17 січня 2011 року встановлено, що позивач на погашення за кредитним договором від 17 січня 2011 року, заборгованості відповідача здійснював самостійне автоматичне погашення простроченої заборгованості шляхом списання грошових коштів з картки 51 НОМЕР_1 , а саме списання грошових коштів після 26 липня 2013 року банком здійснювалося 15 травня 2014 року в сумі 631,58 грн., та 05 червня 2014 року в сумі 648,19 грн.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності виходив із встановлених обставин та наданих сторонами доказів. Суд зокрема прийняв до уваги період коли відповідач здійснив останній платіж на виконання умов договору і з даного періоду відраховував строки позовної давності.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недоотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушеного строку погашення.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі не підтверджені належними та допустимими доказами в частині дії картки і відповідно не спростовують висновку суду першої інстанції в частині застосування строків позовної давності

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.07.2019, залишити без змін.

Текст постанови складено 03.10.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: