У Х В А Л А

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 202/3736/16

провадження № 61-8340св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року у складі судді Бєльченко Л. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів:

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі договору іпотеки 12 року 2011 року, договору про відступлення права за договором іпотеки від 10 вересня 2015 року є власником домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 2.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння, загальна площа - 241,6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ділянка, загальна площа - 493 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морефрост 2004», ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за рамковою угодою від 12 грудня 2011 року, договором про надання траншу від 12 грудня 2011 року, договором про надання траншу від 20 липня 2012 року в сумі 3 265 грн. 65 коп.

10 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк» було укладено договір відступлення прав за договором іпотеки.

Право власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Позивач вказувала, що не може потрапити до домоволодіння на АДРЕСА_1 , оскільки там без реєстрації проживає ОСОБА_2 Позивач неодноразово зверталася до відповідача з наміром домовитись про добровільне вирішення питання щодо виселення та звільнення домоволодіння, однак остання не бажає виселятися.

Враховуючи вказане, просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача із указаного домоволодіння і вселення її, ОСОБА_1 , у зазначений будинок.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - домоволодінням на АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_2 із будинку на АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_1 у будинок на АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право власності ОСОБА_1 на домоволодіння на АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 в користуванні, володінні та розпорядженні її власністю, а тому наявні підстави для задоволення позову відповідно до статей 319, 321, 391 ЦК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 , який не брав участі у розгляді справи, в інтересах малолітнього ОСОБА_9 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук