ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
24 вересня 2019 року
м. Харків
справа №635/4109/18
провадження № 22-ц/818/3043/19
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),
суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Кравченко О.О.,
учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Міністерство оборони України,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Пілюгіної О.М., -

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 01 листопада 2016 року на пр. Московському у м. Харкові з вини водія військової частини польової пошти НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 , під час проходження останнім військової служби та виконання військових обов`язків сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої належний позивачу на праві власності автомобіль «Volkswagen Touareg», державний номерний номер НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження.

Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , застрахована не була, МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., але загальна вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу становить 435 686 грн. 50 коп, крім того, ним було витрачено 1300 грн. на лікування, ОСОБА_1 просив стягнути з Міністерства оборони України 335 686 грн. 50 коп. на відшкодування завданої пошкодженням належного йому автомобіля матеріальної шкоди, 1300 грн. витрат на лікування, 10 000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, а також 1585 грн. витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що за даними Єдиного державного реєстру підприємств, організацій України юридична особа - військова частина польова пошта НОМЕР_1 не зареєстрована, а тому суд дійшов помилкового висновку про те, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 01 листопада 2016 року на пр. Московському у м. Харкові сталася ДТП- зіткнення автомобіля «Mercedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_2 з автомобілем «Volkswagen Touareg», державний номерний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 .

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказаною постановою встановлено, що порушення водієм Даніляком вимог п.п. 11.2, 11.4 ПДР України знаходились у причинному зв`язку з подією ДТП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована не була, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100000 гривень.

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 11781 від 28.12.2016 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 435686,50 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , є військова частина, а тому відповідальність за заподіяну ним матеріальну шкоду має бути покладено саме на військову частину, а не на Міністерство оборони України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.

Встановлено та підтверджується належними доказами, що військова частина польова пошта НОМЕР_1 є лінійним батальйоном військової частини НОМЕР_4 , яка відповідно до довідки з ЄДРПОУ № 36/15 має правовий статус юридичної особи, організаційно-правова форма державна організація.

Оскільки автомобіль «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на час ДТП перебував на балансі військової частини і належав їй на праві оперативного управління, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме військова частина, яку не було залучено до участі у справі у якості відповідача, а не Міністерство оборони України, відповідно до статті 1187 ЦК України повинна нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бутиоскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова