П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року місто Київ

справа № 357/976/19

провадження №22-ц/824/10105/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Матвієнко Ю.О., за участю секретаря судового засідання - Довгополої А.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Кошель Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майна,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні в сумі 148 500 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року, що набрало законної сили 28 лютого 2019 року, автомобіль марки Mazda СХ, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 297 000 грн., визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнано право власності на Ѕ частину даного автомобіля за кожним. 27 березня 2018 року відповідач відчужила спільний автомобіль без його згоди, а тому в силу приписів ст. 364 ЦК України він має право на грошову компенсацію вартості частки в спільному майні.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні в сумі 148 500 грн. та 1485н. судових витрат, всього 149 985 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду, а у разі продовження розгляду справи зменшити матеріальну компенсацію на 33 975 грн. В апеляційній скарзі посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд безпідставно не врахував вартість автомобіля ГАЗ, який є спільним сумісним майном, знаходиться у користуванні позивача, частка у праві власності на який належить відповідачу, а також не врахував суму судового збору, яку має сплатити позивач на її користь. За таких обставин вважає, що розмір компенсації має бути зменшений на вартість Ѕ частки автомобіля ГАЗ, що складає 30 000 грн., та на суму судового збору в розмірі 3975 грн. Позовна заява позивачем подана до набрання рішення, яким визнано автомобіль Mazda спільним сумісним майном, законної сили, а тому має ознаки безпідставності у відповідності до п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України і повинна бути залишена без розгляду.

Крім того, посилалась на те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, чим було порушено її право на участь у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Черемін Д.В. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1

Представник позивача - адвокат Овчаренко Д.К. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з травня 2009 року по вересень 2015 року, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Mazda CX 7 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 297 000 грн. та автомобіль марки ГАЗ 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 60 000 грн., визнано за сторонами право власності на вказані автомобілі по 1/2 частині за кожним (а.с.7-12). Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 28 лютого 2019 року на підставі постанови Київського апеляційного суду ( а.с. 38-50).

Згідно довідки територіального сервісного центру № 3242 від 20.12.2018 р. за № 1937 на запит адвоката Овчаренка Д.К. автомобіль марки Mazda CX 7, д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу СГ № 4173 від 27 березня 2018 року було перереєстровано на іншу особу (а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що з об`єктивних причин позивач позбавлений можливості скористатися своїми правами співвласника спільного майна, виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим, відчуження спільного автомобіля відповідачем відбулося без його згоди, то єдиним способом захисту порушених прав позивача є задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні в порядку ст. 364 ЦК України, яка становить 148 500 грн. із розрахунку 297 000 грн. - вартості автомобіля Mazda СХ 7 згідно рішення суду, поділена на 2 (частка позивача в спільному майні 1/2).

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частин 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відчужила спірний автомобіль шляхом продажу іншій особі 27 березня 2018 року без згоди співвласника ОСОБА_1 .. Даний факт відповідач не оспорює.

В силу ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідачка ОСОБА_2 вимог про поділ автомобіля ГАЗ у цій справі не заявляла. А відтак доводи апеляційної скарги щодо зменшення суми компенсації на 30 000 грн., у відповідності до Ѕ частки ОСОБА_2 у автомобілі ГАЗ, який також є спільним майном та знаходиться у користуванні позивача, а також на суму 3975 грн. судового збору, який позивач має сплатити відповідачу за рішенням суду від 13 вересня 2017 року, є безпідставними і не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі вимоги не були предметом спору у даній справі.

Доводи апеляційної скарги, що позовна заява ґрунтується на рішенні суду , що не набрало законної сили, а тому така має ознаки безпідставності відповідно до п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на день ухвалення судом оскаржуваного рішення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач була позбавлена можливості приймати участь у розгляді справи, оскільки суд першої інстанції безпідставно відхилив її клопотання про відкладення розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки до поданої ОСОБА_2 заяви, не надано доказів поважності причин неявки в судове засідання її представника. Крім того, неявка її представника в судове засідання, не позбавляла можливості ОСОБА_2 , особисто з`явитися в судове засідання, а тому суд першої інстанції правомірно визнав подану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 25 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

Ю.О.Матвієнко