Справа № 461/5807/13-ц
Провадження № 6/461/128/19
УХВАЛА

17.09.2019 року. м.Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Юрків О.Р., з участю: секретаря судового засідання Чорненької К.М., представника заявника ОСОБА_1 С ОСОБА_2 М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

заявник звернувся в суд зі заявою про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Вимоги заяви мотивує тим, що згідно даних органу ДВС виконавче провадження ВП №36058885 з примусового виконання виконавчого листа №2-2940/11, виданого 22.03.2012 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Прокредітбанк» заборгованості у розмірі 238619,40 грн., повернуто стягувачеві 29.04.2013 року. Крім того, строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання 29.04.2014 року. Відтак, на її думку перестали існувати обставини, які стали підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Представника заявника ОСОБА_4 , у судовому засіданні вимоги заяви підтримала з мотивів наведених у ній.

Державний виконавець не з`явився у судове засідання, про причину неявки суд не повідомив.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми для прийняття рішення.

Судом встановлено, що Ухвалою Галицького районного суду м. Львова у справі 461/5807/13-ц (Провадження №6-461/159/13) від 21 травня 2013 року тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до сплати нею заборгованості в розмірі 238619,40 грн. по виконавчому провадженні ВП №36058885, який перебуває на виконанні у Галицькому відділі ДВС ЛМУЮ.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України « Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 21.01.1994 року громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

Згідно ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Як встановлено в судовому засіданні підставою для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 було невиконання зобов`язань згідно виконавчого провадження №36058885.

Матеріалами справи встановлено, що станом на момент розгляду справи в органах Державної виконавчої служби відсутні не виконані боржником ОСОБА_3 виконавчі листи, зокрема у виконавчому провадженні №36058885.

Вказана вище інформація підтверджується даними сайті автоматизованої системи виконавчого провадження.

Крім того, на сайті Єдиного реєстру боржників відсутня інформація про те, що ОСОБА_3 є боржником у будь-якому виконавчому провадженні.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, викладених в листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

За вищенаведених обставин обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон у даному випадку не досягає мети, із якою пов`язують таке обмеження, а саме реального виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова у справі №461/5807/13-ц (Провадження №6/461/159/13) від 21 травня 2013 року про тимчасове обмеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобов`язань у виконавчому провадженні №36058885, скасувати.

Ухвалу суду направити до виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складеного 17.09.2019 року

Суддя О.Р. Юрків