Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/28740/18
Номер провадження 22-ц/824/11105/2019
Головуючий у суді першої інстанції О.О. Кондратенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
27 вересня 2019 року місто Київ

Номер справи 761/28740/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Кондратенко О.О. в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва, повне рішення складено 09 жовтня 2018, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у липні 2018 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їхній спільний із відповідачем син - ОСОБА_3 після досягнення повноліття продовжив навчання на денному та заочному відділеннях Київського індустріального коледжу Київського національного університету будівництва і архітектури, що в свою чергу відбувається на платній контрактній основі. Оскільки повнолітній син, який проживає разом із позивачем, у зв`язку із продовженням навчання перебуває на її утриманні, а відповідачем у добровільному порядку не надається матеріальної допомоги на утримання сина, позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 2000 грн. щомісячно і до завершення навчання.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року вказаний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. щомісяця, з індексацією стягуваних сум відповідно до чинного законодавства, починаючи з дня пред`явлення позову і на період навчання, тобто до 30.06.2019.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим у даній справі рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні даного спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої скарги відповідач вказував на те, що судом не було встановлено та враховано всіх обставин справи, а саме відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, що в свою чергу підтверджувалося наданими суду доказами про дійсні доходи відповідача та перебування на його утриманні вагітної дружини.

Позивач та третя особа своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У відповідності до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційних скарг здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Як передбачено положеннями ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 5 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана відповідачем апеляційна скарга на заочне рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з березня 2000 року по квітень 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народився спільний син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3, 4).

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про зміну імені, досягши шістнадцятирічного віку син сторін змінив своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », про що Шевченківським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві було складено відповідний актовий запис під №93 (а.с.7).

Після досягнення сином повноліття позивач звернулась до суду із даним позовом про стягнення з відповідача аліментів на його отримання, оскільки той проживає разом з нею, перебував на її утриманні, у зв`язку із навчанням.

Згідно наданих суду копій паспорта позивача та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, позивач та повнолітній син ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за однією адресою, а саме по АДРЕСА_1 (а.с.5, 8).

Станом на час подання ОСОБА_1 позову до суду, ОСОБА_7 навчався у Відокремленому структурному підрозділі Київському індустріальному коледжу Київського національного університету будівництва і архітектури т на 3 курсі денного відділення з державним замовленням за спеціальністю «Обслуговування та ремонт обладнання підприємств будівельних матеріалів», що підтверджується виданою коледжем довідкою №3732 від 24.05.2018. Термін навчання до 31.01.2019 (а.с.11).

У відповідності до виданої Київським індустріальним коледжем Київського національного університету будівництва і архітектури довідки №3733 від 24.05.2018, ОСОБА_3 з 01.09.2017 був зарахований на навчання до 1 курсу Коледжу за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» заочної форми навчання за рахунок коштів фізичних осіб, з терміном навчання до 30.06.2019 (а.с.12).

Задовольняючи пред`явлений ОСОБА_1 позов, та стягуючи з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі саме в розмірі 2000 грн. на утримання їхнього повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із встановленого чинним законодавством обов`язку батьків на утримання своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а також відсутності обставин, які погіршують матеріальне становище платника аліментів.

Однак, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалене судом першої інстанції заочне рішення у даній справі, колегія судів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки при визначенні розміру аліментів місцевий суд не в повній мірі врахував обставини справи та вимоги статтей 200, 201 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Так, відповідно до положень статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З аналізу змісту наведеної норми матеріального права вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років або закінчення навчання за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років.

Положеннями статті 200 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів суд враховує обставини зазначені у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі заперечує проти необхідності надання ним матеріальної допомоги повнолітньому сину, з тих підстав, що стягнутий з нього розмір аліментів перевищує половину розміру отриманого ним щомісячного заробітку, а також створює скрутне матеріальне становище, у зв`язку із утриманням вагітної дружини.

Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки про доходи відповідача вбачається, що останній працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді водія транспортних засобів, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Розмір нарахованої заробітної плати без вирахувань податків за період з серпня 2018 року по січень 2019 року склав 25085,23 грн. (а.с.47). Тобто, відповідач отримує на руки приблизно 3500 грн. заробітної плати. Стягнувши з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, суд фактично стягнув більшу частку щомісячної заробітної плати відповідача.

Доказів того, що відповідач крім заробітної плати отримує ще і інші доходи, матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції не було взято до уваги і те, що відповідач проживає з ОСОБА_9 та перебуває з нею у фактичних шлюбних відносинах. Так, відповідно до поданої відповідачем в суді першої інстанції фотокопії довідки з місця проживання, виданої Селищенською сільською радою 26.02.2019 за №611, ОСОБА_2 дійсно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , за якою також зареєстрована та проживає співмешканка останнього - ОСОБА_9 (а.с.44).

Згідно виданої КП «Обласний перинатальний центр» довідки №71 від 25.02.2019 ОСОБА_9 перебуває на обліку у лікаря, у зв`язку з вагітністю на 20-21 тижні (а.с.45).

Зазначені обставини впливають на розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача позивач, але судом першої інстанції їх враховано не було.

У відповідності до вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів у сумі 2000 грн., який вона просила суд стягнути з відповідача на її користь, посилалась на те, що навчання сина на заочному відділенні коледжу згідно контракту відбувається на платній основі, розмір навчання становив 8600 грн. А тому, оскільки відповідач відмовлявся у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, позивач вважала заявлений розмір аліментів таким, що буде достатнім для забезпечення витрат, пов`язаних із утриманням та навчанням сина.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про вказаний розмір витрат на навчання повнолітнього ОСОБА_3 на заочному відділенні вищого навчального закладу. Позивачем не було надано суду копій а ні укладеного контракту на навчання сина, а ні документів, підтверджуючих понесення таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку ухвалене судом першої інстанції рішення у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання, суд не врахував вимог частини другої статті 200 СК України, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм матеріального права, а також встановлених у справі обставин, які мають вирішальне значення для з`ясування питання стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, а саме спроможності останнього надавати таку допомогу, його майнового стану та недоведеності позивачем заявленого розміру аліментів, колегія суддів вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року в частині визначення розміру аліментів слід змінити та зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів з 2000 грн. до 1000 грн. щомісячно та до завершення навчання.

Доводи апелянта про те, що він немає можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки він працює, отримує заробітну плату, а відтак має можливість сплачувати аліменти.

Окрім зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів, підлягає зміні і виклад його описової та мотивувальної частини шляхом виключення двадцять першого, двадцять другого, двадцять четвертого та двадцять п`ятого абзаців, оскільки такі не стосуються даної справи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без змін, оскільки в цій частині воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 369, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року змінити.

Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , який продовжує навчання з 2000 грн. до 1000 грн.

Виключити з описової та мотивувальної частин заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року двадцять перший, двадцять другий, двадцять четвертий та двадцять п`ятий абзаци.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова суду складена 27 вересня 2019 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна