ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8365/19 Справа № 185/5557/18 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа - Міськрайонне управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м.Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку, в подальшому уточнивши позовні вимоги, а саме: до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міськрайонне управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку.

Вказувала, що 10 вересня 1989 року вона прийнята в члени колгоспу «ім. ХХІІ з`їзду КПРС» с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, яке рішенням загальних зборів від 15 лютого 1992 року уповноважених членів колгоспу перейменовано в колгосп «Межиріч» с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. Колгосп «Межиріч» рішенням загальних зборів від 30 січня 1996 року, протокол №1, перетворено в КСП «Межиріч» с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. 13 лютого 1996 року зареєстровано КСП «Межиріч» с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області.

Зазначала, що 06 травня 1996 року її звільнено з членів КСП за власним бажанням. 20 січня 1994 року колгоспу «Межиріч» видано Державний акт на право колективної власності на землю, проте у списках членів колективного сільськогосподарського товариства «Межиріч», доданого до вищезазначеного Державного акту, її прізвище не значиться. Вважає, що вона має право на земельну частку, тому що була членом колгоспу та працювала у КСП «Межиріч» на момент видачі Державного акту.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектарів із земель, розташованих на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектарів із земель, розташованих на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного:

- на час розгляду справи невитребувані земельні ділянки(паї) на території колишнього КСП "Межиріч" відсутні;

- з отриманням колгоспом "Межиріч" у 1994 році державного акту на право колективної власності на землю у її членів право на земельну ділянку (пай) за рахунок цих земель не виникло;

- судом не враховано, що в матеріалах справи міститься інформація структурного підрозділу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 31 травня 2018 року та копія рішення Межиріцької сільської ради №11 від 20 березня 2000 року відповідно до яких КСП "Межиріч" набуло право колективної власності на землю колгоспу "Межиріч" з 18 січня 1997 року, тому на час звільнення позивача - 06 травня 1996 року члени КСП прав на отримання земельної частки (паю) не мали, таке право виникло у них після 20 березня 2000 року, про те позивач на цей момент членом КСП не була;

- відповідно до додатку до державного акту на право колективної власності колгоспу "Межиріч" від 20 січня 1994 року ОСОБА_1 до списку, що додається до вказаного акту не вписана;

- судом залишено поза увагою заяву відповідача про застосування наслідків строку позовної давності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що з копії трудової книжки ОСОБА_2 , виданої 22 серпня 1988 року, вбачається, що позивач прийнята у члени колгоспу ім.ХХІІ з`їзду КПРС, розташованого у с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області 10 вересня 1989 року, який 15 лютого 1992 року перейменовано в колгосп «Межиріч», 30 січня 1996 року колгосп реорганізований в КСП «Межиріч».

06 травня 1996 року позивач звільнена з членів КСП «Межиріч» за власним бажанням.

Рішенням Межиріцької сільської ради народних депутатів від 24 грудня 1993 року № 14-ХХІ колгоспу «Межиріч» с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області 20 січня 1994 року видано Державний акт на право колективної власності на землю та додано список членів сільськогосподарського підприємства, у якому позивач не значиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, а відсутність у списках, доданих до Державного акту, не може позбавити її права на земельну частку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22,23 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1)перебування в членах КСП на час паювання; 2)включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3)одержання КСП цього акта.

Встановивши, що на момент видачі колгоспу "Межиріч" державного акта на право колективної власності на землю - 20 січня 1994 року (а.с.6-зворот;62) . розпаювання земель колгоспу «Межиріч» с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, позивач працювала у зазначеному колгоспі (а.с.5) та була його членом, про що свідчить архівна довідка Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.10), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач мала право на отримання земельної частки (паю).

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло ще в січні 1994 року, позивач звернулася до суду з позовом лише у липні 2018 року, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Наведені позивачем причини пропуску строку на звернення до суду не підтверджені належними доказами, які б свідчили про їх поважність.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності відповідно до ст.ст.71,75,80 ЦК УРСР.

Зважаючи на результат розгляду справи, а порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з позивача на користь прокуратури Дніпропетровської області підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 1.057 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа - Міськрайонне управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м.Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 1.057 грн.20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.