Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11054/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Баришівського районного суду Київської області

в складі судді Литвиненко О.Л.

від 20 липня 2019 року

по справі №355/791/18 Баришівського районного суду Київської області

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 18 519 грн 07 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 30.07.2008 отримав кредит у розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 3.2., 3.3 Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 , умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2019 складає загальну суму 18519,07 грн., з яких: 2615,49 грн - заборгованість за кредитом; 14783,62 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 869,96 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 7 на звороті).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 липня 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18 519,07 грн та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про доведеність позовних вимог.

Зазначав, що позивачем не надано доказів того, що відповідач був ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті Приват Банку, оскільки умови постійно змінюються. Крім того посилався на положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за якими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту є несправедливими, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 20.07.2019 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідно до Анкети-заяви та довідки про умови кредитування, підписаних ОСОБА_1, останній отримав картку та пін-код.

Зазначив, що Анкета-заява, Умови та Правила містять всі істотні умови кредитного договору. Крім того зазначив, що твердження ОСОБА_1 в апеляційні скарзі про те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується лише на письмових поясненнях Банку не відповідають дійсності, оскільки матеріали справи містять письмові докази узгодження істотних умов кредитного договору.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3000,00 грн, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору Банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 30.04.2018 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 18 519,07 грн, з яких: 2615,49 грн - заборгованість за кредитом; 14783,62 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 869,96 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 7 на звороті).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про те, що не погоджувалися умови та правила надання банківських послуг, згідно з якими здійснювалось нарахування відсотків, пені та штрафів, оскільки матеріали справи містять підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить відомості про умови кредитування, зокрема про відсоткову ставку, у розмірі 3% на місяць, пеню та штрафи.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач не наводив доводів на спростування факту підписання ним довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Клопотання про проведення почеркознавчої експертизи не заявляв.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. З ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Долучена Банком до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписана ОСОБА_1 того ж дня що і Анкета-заява (03.07.2008), містить вказівку про те, що ОСОБА_1 ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, свідчить про обов`язок відповідача зі сплати заборгованості по відсотках, а також про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 03.07.2008, яка підписана ОСОБА_1, передбачено обов`язок останнього щодо погашення заборгованості за відсотками, штрафами та пенею, і ці умови погоджено між сторонами шляхом підписання відповідачем 03.07.2008 довідки про умови кредитування з зазначенням істотних умов, щодо розміру відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції правильно задовольнив позов про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 14783,62 грн та штрафів у розмірі 250,00 грн (фіксована частина) та 869,96 грн (процентна складова) оскільки позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного розрахунку заборгованості, здійсненого Банком. Належних, допустимих та достовірних доказів на спростування розміру заборгованості до суду відповідачем не подавалося.

Будь-яких доказів на підтвердження доводів, зазначених відповідачем в апеляційній скарзі, про необізнаність та відсутність погодження наданих Банком Умов та Правил надання банківських послуг останнім до суду не надано. Доказів на спростування того, що не підписано довідку про умови кредитування відповідачем не подавалося.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог і такий висновок суду колегія суддів вважає правильним.

Судом вірно встановлено, що матеріали справи містять належні докази, які підтверджують наявність заборгованості, оскільки в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписана ОСОБА_1 , якою передбачено строк та обов`язок останнього погашати заборгованість за тілом кредиту, відсотками, пенею та штрафами.

Оскільки, як вказувалося вище, докази, надані позивачем до суду першої інстанції, підтверджують отримання кредиту відповідачем, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, що розглядаючи спір суд першої інстанції неналежно з`ясував обставини, оскільки в межах доводів позову суд повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай