ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/689/16-ц
номер провадження 6/695/98/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря Розпутньої І.Г.

розглянувши подання державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Черненко Олександри Анатоліївни про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Черненко О.А. звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із поданням про примусове проникнення до житла, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане подання державний виконавець мотивує тим, що на його виконанні перебуває виконавче провадження №59582739 по виконанню виконавчого листа, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області по справі №695/689/16-ц про солідарне стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за грошовим зобов`язанням у розмірі 541600 грн.

Боржник належним чином рішення суду не виконує, суму боргу стягувачеві не повертає, тому державним виконавцем вживаються примусові заходи щодо пошуку джерела доходів та пошуку майна боржника, на яке можливо здійснити стягнення.

Державний виконавець наполягає, що боржник проживає в будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , тому державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем знаходження боржника з метою віднайдення майна боржника, на яке можливо здійснити стягнення.

Однак, самого боржника за вказаною адресою виявлено не було, а сам будинок, в якому проживає боржниця, належить співмешканцеві останньої, який відмовився надавати доступ до домоволодіння виконавцеві з метою пошуку майна боржника, на яке можливо здійснити стягнення.

Таким чином державний виконавець не має можливості здійснити перевірку майнового стану боржника за місцем її проживання, та оскільки інших доходів чи майна у боржника виявлено не було, державний виконавець звернувся до суду із даним поданням про примусове проникнення до житла, в якому зареєстрована та фактично проживає боржниця, з метою виявлення та встановлення майна, на яке можливо здійснити стягнення.

Нормами ст. 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець у своєму поданні розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Враховуючи встановлені ст. 439 ЦПК України терміни розгляду вказаного подання, клопотання державного виконавця про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд вважає, що подання державного виконавця не підлягає до задоволення у зв`язку із наступним.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2019 року, на виконанні у державного виконавця Черненко О.А. перебуває виконавчий лист №695/689/16-ц виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про солідарне стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 541600 грн..

Разом із тим матеріали справи не містять жодних належних доказів повідомлення боржника про відкриття відносно неї виконавчого провадження, її зобов`язання з`явитися до державного виконавця, та вчинити інші відповідні дії, визначені чинним законодавством.

Так, в матеріалах справи наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення , яке датовано 25.07.2019 року та отримано ОСОБА_1 01.08.2019 року, однак вказане поштове повідомлення не дає можливості суду встановити який саме лист отримала ОСОБА_1 з огляду на те,що постанова про відкриття виконавчого провадження датована 18.07.2019 року, постанова про арешт коштів датована 25.07.2019 роком, а виклик державного виконавця про зобов`язання ОСОБА_1 з`явитись до останнього 01.08.2019 року взагалі датований 13.05.2007 роком.

Відповідно до актів державного виконавця від 25.07.2019 року та 07.08.2019 року останній здійснив вихід за місцем проживання боржника з метою опису його майна, однак зі слів ОСОБА_3 , який начебто є її співмешканцем, ОСОБА_1 знаходиться в м. Києві, а в домоволодіння потрапити не представилось можливим.

Суд зважає, що вказані акти державного виконавця складені без будь-яких свідків чи інших осіб, які могли б засвідчити достовірність обставин, які викладені в них.

У своєму клопотанні державний виконавець зазначає, що можливий співмешканець ОСОБА_1 не допустив державного виконавця до будинку, в якому проживає остання.

Окрім того, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, чи був боржник повідомлений про проведення такого огляду, про необхідність допуску виконавця до будинку, в якому ОСОБА_1 проживає, тощо.

Більше того, матеріалами справи взагалі не доведено, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає за зазначеною у поданні адресою.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №176755319 від 08.08.2019 року, будинок за вказаною вище адресою взагалі належить ОСОБА_4 , яка не є стороною виконавчого провадження та яка є власником будинку за вказаною адресою.

Разом із тим матеріали подання не містять жодних доказів повідомлення власника зазначеного будинку про проведення такого огляду.

Таким чином, в матеріалах вказаного подання відсутні будь-які відомості стосовно того, на якій підставі державний виконавець вирішив, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою, зазначеною у поданні, має там своє майно, на яке може бути здійснити стягнення.

У ст. 30 Конституції України зазначено, що кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Враховуючи зазначені положення про недоторканість житла, примусове проникнення до житла боржника, при проведенні виконавчих дій, на думку суду є крайнім заходом, спрямованим на своєчасне виконання судового рішення, за наявності достатніх доказів, які свідчать, що всі можливості щодо здійснення виконавчих дій в площині Закону України "Про виконавче провадження" вичерпано і боржник перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на достатніх доказах, які переконливо підтверджують умисне перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Дійсно нормами п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Однак, зі змісту вказаних вище правових норм вбачається, що державний чи приватний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Аналізуючи обставини, викладені в поданні, обсяг проведених виконавчих дій, можливість порушення прав власника будинку, відсутність відомостей про повідомлення та отримання згоди від останнього щодо проведення виконавчих дій, суд приходить до обґрунтованого висновку, що подання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження"

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», п. 1 ч. 1 ст. 258, 259, 260, 438 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ

У задоволенні подання державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Черненко Олександри Анатоліївни про примусове проникнення до житла відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Степченко М.Ю.