Справа № 487/4170/19
Провадження № 2/487/1792/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19.08.2019 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого-судді Кузьменко В.В.,
за участю секретаря судових засідань Рафальської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
31.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач за даною адресою не проживає з 23.03.2013 року, не сплачує комунальні платежі, його особистих речей у будинку немає.
Ухвалою суду від 05.06.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.
Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою також зареєстрований відповідач.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , не проживає з 23 березня 2013 року. Спірною квартирою не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання ОСОБА_2 від 16.05.2019 року.
Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності ОСОБА_2 у у квартирі АДРЕСА_1 , понад один рік без поважних причин.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки між позивачкою та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується квартирою АДРЕСА_1 , суд вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування зазначеною вище квартирою.
Керуючись ст.ст.76,89,263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Заводського районного

суду м. Миколаєва В.В. Кузьменко