Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 523/7392/15-ц

провадження № 61-18494св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Артеменка І. А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, вимоги якого в подальшому були уточнені, до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що сторони є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та у їх фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 562 кв. м.

08 липня 2005 року між батьком позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено заяву про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0536 га. За змістом цієї заяви в користування ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,0190 га, а в користування ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 0,0346 га.

Посилаючись на те, що визначений у наведеній вище заяві порядок користування земельною ділянкою не відповідає рішенню виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 275 від 11 квітня 1958 року, згідно якого попередньому власнику домоволодіння - ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 516 кв. м, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року у складі судді Середи І. В. позов задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 516 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана згідно рішення № 275 від 11 квітня 1958 року виконкому Ленінської райради депутатів трудящих, між співвласниками домоволодіння ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 237 кв. м, розташовану з приляганням до фасадної, лівої і задньої зовнішніх меж згідно другого варіанту висновку № 7571/24 від 25 квітня 2016 року судової земельно-технічної експертизи і письмових пояснень, уточнень та доповнень експерта ВБТД ЛІТВД ОНДІСЕ Ярован В. М. до висновку зазначеної експертизи (схематичне зображення додаток № 2):

- від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, від точки розташованої відступом 9,05 м (6,02 + 3,03) від лівої зовнішньої межі ділянки та 0,54 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,80 м;

- поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,0 м;

- поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 2,0 м;

- поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 1,10 м;

- далі поворот направо і далі по осях міжквартирних перегородок відокремлюючих квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на задню зовнішню межу земельної ділянки;

- поворот направо уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на задню зовнішню межу ділянки по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 3,23 м; поворот наліво уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,62 м;

- далі по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,50 м;

- поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,0 м;

- поворот наліво по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,92 м;

- поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,93 м;

- поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до нежитлової будівлі, відрізок довжиною 1,50 м;

- далі уздовж зовнішньої стіни нежитлової будівлі орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 3,33 м;

- поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки через нежитлові будівлі до примикання до точки розташованої з відступом 2,41 м від задньої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 10,22 м;

- поворот наліво по напрямку до фасадної зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,61 м від фасадної межі земельної ділянки, відрізок довжиною 27,00 м;

- поворот наліво по напрямку до правої зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,54 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 9,05 м.

Вхід на виділену ділянку залишено існуючий в фасадній межі ділянки з боку АДРЕСА_1 .

Виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 279 кв. м по другому варіанту, яка описується наступним чином:

- від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, від точки розташованої з відступом 9,05 м (6,02 + 3,03) від лівої зовнішньої межі ділянки та 0,54 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,80 м;

- поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,0 м;

- поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 2,0 м;

- поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 1,10 м;

- далі поворот направо і далі по осях міжквартирних перегородок відокремлюючих квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на задню зовнішню межу земельної ділянки;

- поворот направо уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на задню зовнішню межу ділянки по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 3,23 м;

- поворот наліво уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,62 м;

- далі по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,50 м;

- поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,0 м;

- поворот наліво по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,93 м;

- поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,94 м;

- поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до нежитлової будівлі, відрізок довжиною 1,50 м;

- далі уздовж зовнішньої стіни нежитлової будівлі орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 3,33 м;

- поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі земельної ділянки через нежитлові будівлі до примикання до точки розташованої з відступом 2,37 м від задньої зовнішньої межі земельної ділянки та 0,30 м від правої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 8,90 м;

- поворот направо по напрямку до фасадної зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,43 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки та 0,10 м від правої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 27,00 м;

- поворот направо по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,54 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки та 9,05 м від лівої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 10,07 м.

Вхід на виділену ділянку співвласнику ОСОБА_5 залишено з АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 знести самовільно встановлений паркан від фасадної сторони до житлового будинку літ. «А», зазначений від точки 8, 9 до точки 10 в графічному додатку до топографо-геодезичних вишукувань за адресою: АДРЕСА_1 ; паркан з металевої сітки, встановлений від житлового будинку літ. «А» з прибудовами до гаража літ. «Д», зазначений точками 14, 15, 16, 17, 18; паркан по фасадній межі, який знаходиться на земельній ділянці, яку згідно варіанту № 2 висновку експертизи пропонується виділити ОСОБА_1 , зазначений точками 7, 8, 9.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що погоджений між батьком позивача та ОСОБА_2 08 липня 2005 року порядок користування земельної ділянкою не враховує дійсний розмір земельної ділянки, а тому не відповідає законодавчим нормам та порушує права позивача. При встановленні порядку користування земельною ділянкою площею 516 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 суд першої інстанції вважав за можливе його визначити відповідно до висновку ОНДІСЕ № 7571/24 від 25 квітня 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що при вирішенні справи місцевим судом не було враховано та не надано належної оцінки тому факту, що спірну земельну ділянку було поділено на підставі домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом складення нотаріально посвідченої заяви і такий порядок користування сторони дотримувалися впродовж 10 років. Апеляційний суд також посилався на ту обставину, що право власності на дану земельну ділянку не оформлене, а приступати до використання такої земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Таким чином позивачем фактично встановлено межі землекористування без врахування того, що згідно статті 158 ЗК України це питання віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, до яких позивач з метою реєстрації права власності на земельну ділянку не звертався.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із підпунктами 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2019 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І . (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована неправильністю висновку суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Заявник зазначає, що посилаючись на встановлену обставину того, що сторони є співвласниками будинку в рівних частках, апеляційний суд, водночас, взяв за основу нотаріально посвідчену заяву, складену ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , та не звернув увагу що визначені у ній розміри земельної ділянки, що передаються у їх користування є несправедливими, оскільки не відповідають рівності часток співвласників домоволодіння.

ОСОБА_1 вказує, що метою його звернення до суду із цим позовом є визначення меж та розміру тієї частини земельної ділянки, якою він може користуватись та в подальшому оформити право власності на неї, можливість здійснити яке йому перешкоджає оскаржуване ним рішення суду апеляційної інстанції.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих № 275 від 11 квітня 1958 року та акту зазначення меж попередньому власнику домоволодіння - ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 516 кв. м, що розташована у селищі Котовського , на якій збудовано житловий будинок (т. 1 а.с. 8-10, 11, 15).

У жовтні 1969 року батько позивача - ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 Ѕ частину домоволодіння, що підтверджується рішенням народного суду Ленінського району м. Одеси від 24 листопада 1970 року.

08 липня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , до якого після смерті ОСОБА_4 перейшло право власності на Ѕ домоволодіння, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину від 06 грудня 1983 року, домовилися про порядок користування земельною ділянкою підтвердивши свою згоду в заяві, посвідченій нотаріусом (а. с. 34-35).

За змістом вказаної заяви було визначено порядок користування ділянкою загальною площею 0,0536 га, та в користування ОСОБА_3 передано ділянку площею 0,0190 га, а ОСОБА_2 - ділянку площею 0,0346 га.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14 січня 2009 року позивач є власником Ѕ домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з одного кам`яного житлового будинку, житловою площею 39,6 кв. м зазначеного на плані літ «А» та надвірних будівель та споруд: М, О, Н, И, З - сараї, С - душ, Е - убиральня, К - навіс, № 1-12 - огородження, I - цистерна, II, III - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 562 кв. м.

На підставі свідоцтв про право на спадщину сторони є співвласниками в рівних частинах домоволодіння та у їх фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 562 кв. м.

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 вказував на вчинення йому відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою, розділити або визначити порядок користування якою, згідно ідеальних часток, у добровільному порядку відповідач відмовляється.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно наведених вище положень ЗК України, що закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. У зв`язку з цим передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою.

Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Разом із цим, існування угоди сторін, якою встановлено порядок користування земельною ділянкою саме по собі не може бути підставою для відмови в позові. Так, якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

При постановленні оскаржуваного рішення апеляційний суд на наведене уваги не звернув та не дослідив зміст складеної 08 липня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заяви на предмет відповідності визначеного у ній порядку користування земельною ділянкою розміру належних їм часток домоволодіння, а також того, чи може така заява вважатись угодою про порядок користування спільною земельною ділянкою, яку необхідно врахувати при розгляді справи.

Варто зазначити, що визначення порядку користування спірною земельною ділянкою також потребує і ОСОБА_2 . Згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у відповідності до заяви та схеми розподілу земельної ділянки від 08 липня 2005 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р. О., про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та членам його сім`ї у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 - залишено без задоволення у повному обсязі (справа № 523/11204/17).

Виходячи з вищевикладеного, внаслідок відмови суду апеляційної інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 залишився невирішеним спір, що виник між сторонами - співвласниками домоволодіння щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій це домоволодіння розташоване.

Зазначене свідчить про невиконання апеляційним судом завдань цивільного судочинства, якими, згідно положень статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ухвалюючи вказане судове рішення, суд апеляційної інстанцій не дослідив доводи позивача, не встановив фактичних обставин з урахуванням підстав позову, тому не вирішив спір по суті.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на судовий захист.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, немає можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Ураховуючи зазначене, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська