ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1613/18Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/497/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

секретаря - Іванюта О.М.

сторін - представника позивача військової прокуратури

Тернопільського гарнізону Коцюби А.С.,

представника заінтересованої особи

Тернопільського обласного військового

комісаріату Балібрух Ю.А., відповідача

ОСОБА_1 і його представника адвоката Багранюка О.С.

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2019 року, постановлене суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі № 607/1613/18 за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок скоєння злочину,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону в ході вивчення стану додержання бюджетного законодавства службовими особами військових формувань було встановлено факт порушення законних інтересів держави щодо виплати ІНФОРМАЦІЯ_2 одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 121 111 грн. 20 коп. на підставі підробленої останнім довідки. Враховуючи факт закриття з нереабілітуючих підстав кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , просив з урахуванням вимог ст. 1166 ЦК України стягнути з нього на користь ІНФОРМАЦІЯ_3 вищевказану суму грошового відшкодування.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2019 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 14 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тернопільського обласного військового комісаріату 121 111 грн. 20 коп. шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину та 1 816, 66 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновку суду в частині не взяття до уваги доводів відповідача щодо відсутності його вини в спричиненні позивачу матеріальної шкоди, як такого, що зроблений з порушенням норм матеріального права, а саме, ст. 17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду. При цьому, звертає увагу на незастосування судом до спірних правовідносин, як джерела права, висновків, викладених у рішеннях Європейського Суду в справах: Грабчук проти України (п. 42 рішення від 21.09.2006 р.) - в частині наявності обставин вважати порушеною презумпцію невинуватості з урахуванням того, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону, а також в частині тлумачення меж п. 2 ст. 6 Конвенції щодо порушення твердженням посадової особи принципу презумпції невинуватості, які (межі) не обмежуються порушенням кримінальної справи, а поширюються на судові рішення, прийняті після того, як переслідування було припинене; Довженко проти України (п. 48 рішення від 12.01.2012 року) в частині того ж порушення презумпції невинуватості, яке полягає у відображенні посадовою особою в своїй заяві думки про вину особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, до того, як така (вина) доведена відповідно до закону; Аллене де Рібемон проти Франції - в частині сфери застосування принципу презумпції невинуватості, що є обов`язковим не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але й для всіх інших органів держави; Бьомер проти Німеччини (п.п. 54-56 рішення від 03.10.2002 р.), Нештяк проти Словаччини (п.п. 88-89 рішення від 27.02.2007 р.) в частині важливості добору посадовими особами їх слів у виступах при оприлюдненні їх заяв до того, як особу було визнано винною тощо. У зв`язку з цим, висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої злочином, за вчинення якого ОСОБА_1 не було визнано винним у передбаченому законом порядку, вважає необґрунтованими.

Як на докази відсутності його вини у поданні ним до ІНФОРМАЦІЯ_3 завідомо підробленої довідки від 14.04.2005 року № 3/139 звертає увагу на ряд долучених до апеляційної скарги копій документів, які, на його думку підтверджують факт його побиття 23.03.2005 року невстановленими особами під час виконання ним службових обов`язків та яким судом не надано належної правової оцінки, а саме на: 1) копію журналу реєстрації повідомлень в міліцію про травми (поч. 11.06.2000 року - зак. 03.02.2006 року), в якому зафіксовано факт побиття ОСОБА_1 невідомими особами 23.03.2005 року); 2) копію запису лікаря прийомного покою від 23.03.2005 року, в якому зафіксовано факт огляду ОСОБА_1 23.03.2005 року після побиття невідомими особами; 3) копію медичної карти № 2189/148 стаціонарного хворого ОСОБА_1 , в якій зафіксовано факт одержання ОСОБА_1 травми: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій головного мозку; 4) копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05 червня 2005 року, в якій зафіксовано факт знаходження ОСОБА_1 на лікуванні з 23.03.2005 року до 31.03.2005 року з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій головного мозку; 5) копію виписного епікризу за період з 03.12.2008 року до 19.12.2008 року, в якому зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) у терапевтичному відділені з діагнозом: Гіпертонічна хвороба І стадія. Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік); 6) копію виписного епікризу за період з 21.12.2011 року до 18.01.2012 року, в якому зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділені у вказаний період з діагнозом: Гіпертонічна хвороба І стадія. Хронічний панкреатит, диспептична форма, стадія нестійкої ремісії. Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік); 7) копію виписного епікризу № 85 за період з 10.12.2012 року до 25.12.2012 року, в якому зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 у вказаний період на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділені з діагнозом: Гіпертонічна хвороба І стадія. Астеросклеротичний кардіосклероз. Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 р); 8) копію виписного епікризу № 1993 за період з 03.06.2013 року до 14.06.2013 року, в якому зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 у вказаний період на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділені з діагнозом: Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік). Гіпертонічна хвороба І стадія. Хронічний панкреатит, диспептична форма, стадія нестійкої ремісії; 9) копію мультизрізової комп`ютерної томографії від 06.06.2013 року (головного мозку ОСОБА_1 ), в якій зафіксовано МСКТ-ознаки дифузних енцефалопатичних змін з урахуванням анамнестичних даних - вірогідно, посттравматичного походження; 10) копію консультативного висновку спеціаліста № 853 від 18.06.2013 року, в якому зафіксовано скарги ОСОБА_1 на головні болі після отримання у 2005 році травми під час виконання службових обов`язків; 11) копію виписного епікризу за період з 22.10.2013 року до 08.11.2013 року, в якому зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні Рівненського військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділенні з діагнозом: Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік). Посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія II Ст. з порушенням функції ЦНС. Гіпертонічна хвороба І стадія. Хронічний панкреатит, диспептична форма, стадія нестійкої ремісії; 12) копію відповіді Борщівської центральної районної комунальної лікарні від 06.03.2014 року № 1-13/151, в якій підтверджено факт госпіталізації ОСОБА_1 у травматологічне відділення 23 березня 2005 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин потиличної ділянки голови; 13) копію огляду невропатолога підполковника запасу ОСОБА_1 16.06.2014 року, в якому зафіксовано факт огляду лікарем спеціалістом зі встановленням діагнозу: Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік), посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія II Ст.; 14) копію довідки військової поліклініки в/ч НОМЕР_1 від 16.06.2014 року, в якій зафіксовано факт відвідання ОСОБА_1 лікаря невропатолога вказаної дати об 11 год. 50 хв. з діагнозом: Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік), посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія II Ст.; 15) копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6783 від 15.10.2014 року, в якій зафіксовано діагноз ОСОБА_1 : Змішана (посттравматична закрита ЧМТ, струс головного мозку 2005 р.) та дисциркуляторна енцефалопатія II Ст. (гіпертонічна хвороба); 16) копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2226 від 01.04.2015 року,в якій зафіксовано діагноз ОСОБА_1 : Змішана (посттравматична закрита ЧМТ, струс головного мозку 2005 року) та дисциркуляторна енцефалопатія II Ст. (гіпертонічна хвороба); 17) копію індивідуальної програми реабілітації інваліда № 889 від 07.07.2015 року (на 2 арк.), в якій зафіксовано наявність супутнього захворювання: Змішана (посттравматична ЗЧМТ, струс головного мозку 2005 року) та дисциркуляторна енцефалопатія II Ст.; 18) копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6632 від 20.10.2017 року, в якій зафіксовано діагноз ОСОБА_1 : Змішана (посттравматична закрита ЧМТ, струс головного мозку 2005 р.) та дисциркуляторна енцефалопатія II Ст. (гіпертонічна хвороба); 19) копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 0607 відділення когнітивних розладів, у якій зафіксовано діагноз ОСОБА_1 : Змішана (посттравматична закрита ЧМТ, струс головного мозку 2005 року) та дисциркуляторна енцефалопатія II Ст. з наявністю стійкого цефалічного синдрому; 20) копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4609 від 22.12.2018 року, в якій зафіксовано діагноз ОСОБА_1 : Наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку (2005 року).

Також, звертає увагу на неврахування судом фату відсутності в нього можливості надати суду копію наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24 березня 2005 року, на підставі якого було ініційовано службове розслідування обставин отримання ОСОБА_1 23.03.2005 року черепно-мозкової травми, оскільки справи з актами службових розслідувань за 2005 рік були знищені відповідно до Акту від 21 лютого 2011 року № 645, що підтверджується листом Тернопільського ОВК від 18.02.2014 року № 9/533 та Актом Тернопільського ОВК від 21 лютого 2011 року № 645.

Крім цього, листом Тернопільського ОВК від 04.03.2014 року № 9/683 повідомлено, що підтверджуючі документи щодо видачі чи не видачі довідки від 14 квітня 2005 року № 3/139 в ІНФОРМАЦІЯ_5 не збереглися.

У своєму відзиві військова прокуратура Тернопільського гарнізону відносно задоволення апеляційної скарги заперечила, вважаючи її безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Звертає увагу на те, що наявність ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 є підставою звільнення від доказування в частині наявності певних дій (бездіяльності) та вчинення їх певною особою при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності такої особи.

Зазначає, що з урахуванням безпосередньо змісту ч. 1 ст. 44 КК України, яка передбачає можливість звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності, слід вважати, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності, вважається, що особою вчинено злочин, тобто наявна вина особи у вчиненні злочину, оскільки без наявності такої вини особу не можна звільнити від кримінальної відповідальності.

Крім цього, звертає увагу на зміст ст. 49 КК України, яка підставою звільнення від кримінальної відповідальності встановлює сплив відповідних строків з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, а також на відповідні роз`яснення, викладені у п.п. 1, 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 20.02.2004 року № 12 Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ, відповідно до яких звільнення від кримінальної відповідальності є способом відмови держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру, однак не є виправданням особи, й, що підставою такого звільнення, в тому числі, може бути настання певної події (зокрема, закінчення строків давності). У зв`язку з цим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про не вчинення особою, яка звинувачується, злочину. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року в справі № 398/571/15-ц, від 18.04.2018 року в справі № 826/4225/15, від 03.10.2018 року у справі № 463/1380/15-ц та від 10.10.2018 року в справі № 508/1143/13-ц.

Враховуючи те, що доказом вчинення кримінально-караного діяння є не лише вирок суду, а в т.ч. й ухвала про закриття кримінального провадження за строками давності, вважає безпідставним посилання апелянта на те, що єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 кримінально-караних дій є вирок суду.

Звертає увагу на те, що особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи, в той час як ОСОБА_1 і його захисник у межах кримінального провадження звернулися саме з заявою про закриття останнього за закінченням строків давності. Лише вищевказані процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного караного діяння.

З посиланням на практику Європейського Суду з прав людини у справі О`Ніл проти Сполученого Королівства (рішення від 31.01.2019 року), якою встановлено, що не існує єдиного підходу для встановлення обставин, за яких презумпція невинуватості була б порушена в провадженнях, які виникли після закінчення кримінального провадження, й що навіть після виправдувального вироку докази залишаються доступними та можуть бути використані для доведення вини в інших провадженнях, вважає, що зібрані в межах кримінального провадження № 0000007 від 03.03.2014 року вправі використовуватися для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду даної цивільної справи, а зокрема: висновок судово-технічної експертизи № 1-335/14 від 10.04.2014 року; висновок судово-технічної експертизи № 1-432/14 від 27.05.2014 року; довідка ТОВК від 14.04.2005 року № 3/139 тощо, якими доводиться вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і його представник адвокат Багранюк О.С. апеляційну скаргу підтримали з підстав, наведених у ній та просили її задовольнити.

Представники позивача позивача військової прокуратури Тернопільського гарнізону Троян Р.Б., Коцюба А.С., представник заінтересованої особи Тернопільського обласного військового комісаріату Балібрух Ю.А. апеляційної скарги не визнали з підстав, наведених у письмовому відзиві й просили таку залишити без задоволення.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, представник позивача МО України, в судове засідання не з`явився. В надісланому на адресу Тернопільського апеляційного суду клопотанні, розгляд справи просив проводити у його відсутності, залишивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка представника МО України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.10.1995 року проходив військову службу на різних посадах у районних військових комісаріатах Тернопільської області.

05.04.2013 року був звільнений з посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 у військовому званні «підполковник».

03.03.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

30.04.2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, а 20.06.2014 року- про зміну раніше повідомленої підозри.

26.06.2014 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000007 від 03.03.2014 року скеровано до суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2017 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, а кримінальне провадження № 0000007, внесене до ЄРДР 03.03.30214 року закрито у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності (а.с. 11-14).

Цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_1 121 111 грн. 20 коп. завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди залишено без розгляду.

В ході розгляду кримінального провадження судом встановлено, що 10.06.2013 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ВЛК Західного регіону заяву щодо розгляду питання про причинний зв`язок отриманої ним черепно-мозкової травми при виконанні обов`язків військової служби. До заяви було додано, у тому числі, й підроблений невстановленими слідством особами документ - нотаріально завірена копія довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.04.2005 року № 3/139 про одержання 23.03.2005 року ОСОБА_1 закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку при виконанні обов`язків військової служби, на підставі якої 11.06.2013 року ВЛК Західного регіону, встановивши причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол засідання № 345) та пов`язавши закриту черепно-мозкову травму колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 з виконанням обов`язків військової служби, видала йому документ - витяг з протоколу ВЛК Західного регіону від 11.06.2013 року № 345 про щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

18.06.2013 року ОСОБА_1 подав до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи для визначення йому групи та причини інвалідності документи, у тому числі витяг з протоколу засідання ВЛК Західного регіону щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, де цього ж дня Тернопільський обласний центр на підставі витягу з протоколу засідання ВЛК Західного регіону зі встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 11.06.2013 року № 345 надав ОСОБА_1 3 групу інвалідності, яка отримана при виконанні обов`язків військової служби.

25.06.2013 року ОСОБА_1 . Звернувся до ТОВК з заявою про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з травмою, до якої було додано, в тому числі, копію виписки з акта огляду Медико-соціальної експертної комісії, витяг з протоколу засідання ВЛК Західного регіону зі встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 11.06.2013 року № 345 та довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.04.2005 року № 3/139 про одержання 23.03.2005 року закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку при виконанні обов`язків військової служби.

20.12.2013 року Тернопільський ОВК на підставі поданих ОСОБА_1 документів платіжним дорученням № 2438 перерахував останньому на розрахунковий картковий рахунок № НОМЕР_2 одноразову грошову допомогу в сумі 121 111 грн. 20 коп. (а.с. 16-17).

16.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з заявою про роз`яснення ухвали суду від 13.11.2017 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.05.2018 року за заявою ОСОБА_1 роз`яснено ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2017 року та вказано, що оскільки судом за результатами розгляду кримінального провадження № 0000007 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України обвинувального вироку постановлено не було, то висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у резолютивній частині постановленої судом ухвали не робився (а.с. 52).

Крім цього, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що 23.03.2005 року о 23.00 год. лікарем прийомного покою зафіксовано факт огляду ОСОБА_1 23.03.2005 року після побиття невідомими особами, про що зроблено відповідний запис зі слів дружини відповідача (а.с. 180).

Того ж дня о тій же годині відповідний запис зроблено й в журналі реєстрації повідомлень в міліцію про травми (поч. 11.06.2000 року - зак. 03.02.2006 року) (а.с. 179).

З 23.03.2005 року до 31.03.2005 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Борщівській центральній районній лікарні з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій головного мозку, що стверджується відповідним записом у медичній карті № 2189/148 та випискою, а також копією відповіді Борщівської центральної районної комунальної лікарні від 06.03.2014 року № 1-13/151 (а.с. 181-182, 190).

У період з 03.12.2008 року до 19.12.2008 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) у терапевтичному відділені з діагнозом: Гіпертонічна хвороба І стадія. Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік), що стверджується відповідним виписним епікризом (а.с. 183).

З 21.12.2011 року до 18.01.2012 року відповідач знаходився на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділені з діагнозом: Гіпертонічна хвороба І стадія. Хронічний панкреатит, диспептична форма, стадія нестійкої ремісії. Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік), про що свідчить копія відповідного виписного епікризу (а.с. 184).

З 10.12.2012 року до 25.12.2012 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділені з діагнозом: Гіпертонічна хвороба І стадія. Астеросклеротичний кардіосклероз. Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 р), що стверджується відповідним виписним епікризом № 85 (а.с. 185);

З 03.06.2013 року до 14.06.2013 року відповідач знаходився на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділені з діагнозом: Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 р). Посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія ІІ стадії у вигляді розсіяної органічної симптоматики координаторних та вегетативносудинних розладів з пароксизмальними порушеннями; помірним порушенням функції центральної нервової системи. Г струсу головного мозку (2005 рік). Гіпертонічна хвороба І стадія 2 ступеня, помірний ризик ускладнень. Гіпертензивне серце. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз СН І. Хронічний персистуючий гепатит, мінімальна активність, фаза нестійкої ремісії. Хронічний панкреатит, диспетична форма, нестійка ремісія без порушення функції. Аліментарне ожиріння ІІ ступеня. Облітеруючий атеросклероз нижньої кінцівки з помірним порушенням кровообігу та функції. Гемангіоектазія лівої гомілки. Остеохондроз шийного та поперекового відділів хребта. Кіста правої нирки без порушень функції, що підтверджується відповідною копією виписного епікризу № 1993 (а.с. 186).

06.06.2013 року ОСОБА_1 проведено мультизрізову комп`ютерну томографію головного мозку, за результатами якої зафіксовано МСКТ-ознаки дифузних енцефалопатичних змін з урахуванням анамнестичних даних - вірогідно, посттравматичного походження (а.с. 187).

18.06.2013 року відповідач з приводу скарг на головні болі після отримання у 2005 році травми під час виконання службових обов`язків звертався за консультацією лікаря-невролога, що стверджується відповідним висновком № 853 (а.с. 188).

У період з 22.10.2013 року до 08.11.2013 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні Рівненського військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ) в терапевтичному відділенні з діагнозом: Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 рік). Посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія II Ст. з помірним порушенням функції ЦНС. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь ІІ, помірний ризик. Гіпертензивне серце ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз СН І. Хронічний персистуючий гепатит, ремісія. Хронічний панкреатит, диспептична форма, ремісія. Аліментарне ожиріння ІІ ст. Поширений міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного відділів хребта, про що свідчить копія відповідного виписного епікризу (а.с. 189).

16.06.2014 року ОСОБА_1 оглядався спеціалістом-невропатологом у наслідок чого було встановлено діагноз: Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку (2005 р.), посттравматична та дисциркуляторна енцефалопатія II ст. У вигляді розсіяної органічної симптоматики, координаторних та вегетативно-судинних розладів з похідним порушенням функції центральної нервової системи й призначено відповідне лікування, що вбачається з наявного в матеріалах справи копії запису лікаря ОСОБА_2 та копії довідки військової поліклініки в/ч НОМЕР_1 від 16.06.2014 року (а.с. 191-192).

У періоди з 30.09.2014 року до 15.10.2014 року, з 16.03.2015 року до 01.04.20015 року та з 06.10.2017 року до 20.10.2017 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Кременецькій центральній районній лікарні, неврологічному відділенні з діагнозом: Змішана (посттравматична закрита ЧМТ, струс головного мозку 2005 р.) та дисциркуляторна енцефалопатія II ст. гіпертонічна хвороба з наявністю правобічної рефлекторної недостатності, церебрально-судинні гіпертрофічні кризи 1-2 ст., що стверджується копією виписками з медичної карти стаціонарного хворого № 6783 від 15.10.2014 року, № 2226 від 01.04.2015 року та № 6632 від 20.10.2017 року (а.с. 193-194, 197).

З 25.06.2018 року до 04.07.2018 року відповідач знаходився на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні з діагнозом: Змішана (посттравматична закрита ЧМТ, струс головного мозку 2005 року) та дисциркуляторна енцефалопатія II ст. з наявністю стійкого цефалгічного синдрому та не різко вираженої вестибуляторної атаксії, розсіяної неврологічної симптоматики, емоційно лабільного астенічного розладу з легким зниженням когнітивних функцій. Хронічна двобічна люмбоішалгія, в/г генезу, м`язево-тонічна форма з помірним больовим синдромом. Дисметаболічна полінейропатія нижніх кінцівок, вегетативно-сенсорна форма. Цукровий діабет другий тип, середнього ступеня важкості субкомпенсований, що підтверджується відповідною копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 0607 відділення когнітивних розладів (а.с. 198).

У період з 12.12.2018 року до 22.12.20018 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Рівненського військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ) з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, варіабельна за рівнем АТ, високий ризик ускладнень. Гіпертензивне серце. ІХС: стабільна стенокардія напруги. ФК ІІ. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН ІІ А. Цукровий діабет ІІ тип, середньої важкості, стан субмедкомпенсації. Ожиріння ІІІ ступеня. Хронічний панкреатит, диспептично-больова форма, смт. Нестійкої ремісії. Жировий гепатоз без порушення функції печінки. Наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку (2005 року) у вигляді посттравматичної та дисциркуляторна енцефалопатія II ст. із розсіяною симптоматикою. Міжхребцевий остеохондроз шийного і поперекового відділів хребта, деформуючий спондельоз І стадії шийного, ІІ стадії поперекового відділів хребта, протрузіі м/хребцевих дисків L4-S1 з больовим синдромом. Далекозорість легкого ступеня, ленсопатія, ангіопатія сітківки обох очей, про що свідчить копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4609 від 22.12.2018 року (а.с. 199).

Крім цього, книга наказів ІНФОРМАЦІЯ_3 за 2005 рік (у 2-х томах) не містить наказу № 18 щодо ОСОБА_1 (з приводу проведення службового розслідування обставин отримання ним 23.03.2005 року черепно-мозкової травми).

Натомість, на сторінках 33-34 у томі 1 книги наказів під номером 18 знаходиться наказ від 24.01.2005 року Про встановлення розмірів виплати процентної надбавки за особливо важливу роботу працівникам обласного військового комісаріату в 2005 році; на сторінці 82 у томі 1 наказ № 49 від 23.03.2005 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_7 ; на сторінках 83-89 в томі 1 наказ № 50 від 25.03.2005 року Про призначення адміністрації обласного збірного пункту з організації відправки молодого поповнення у Збройні Сили в квітні-травні 2005 року, що стверджується протоколом огляду від 14.04.2014 року, проведеного в рамках розслідування кримінального провадження (а.с. 86-87), копією наказу № 18 від 24.01.2005 року (а.с. 88-89), копією наказу № 49 від 23.03.2005 р. (а.с. 90), копією наказу № 50 від 25.03.2005 р. (а.с. 91-97).

Книга наказів Тернопільського обласного військового комісара по стройовій частині за 2005 рік (у 2-х томах) також не містить ні наказу № 18 відносно ОСОБА_1 , ні наказу про відрядження ОСОБА_3 у Борщівсько-Заліщицький ОРВК для проведення службової перевірки за фактом отримання ОСОБА_1 травми. Натомість на аркуші 13 зі зворотньої сторони та аркуші 14 на лицевій стороні під номером 18 міститься наказ від 25.01.2005 року про відпустку ОСОБА_4 , відрядження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а на зворотній стороні аркуша 35 рукописний текст наказу № 62 від 24.03.2005 року про відрядження ОСОБА_7 , на сторінці 40 наказ № 73 від 10.04.2005 року про вибуття ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 у відрядження в м.Бережани, Бережанський ОРВК для надання допомоги, на сторінці 41 наказ № 76 від 13.04.2005 року про вибуття ОСОБА_3 14.04.2005 року у відрядження у м.Львів для участі в одноденному занятті, що стверджується відповідними протоколами проведених в рамках розслідування кримінальної справи 11.04.2014 року та 18.06.2014 року оглядів (а.с. 98, 105) та копіями вищезгаданих наказів ( а.с. 100-103).

З проведеної в ході розслідування кримінального провадження експертизи вбачається, що зображення відбитку печатки в нижній частині довідки Тернопільського військового комісаріату від 14.04.2005 року № 3/139 нанесене шляхом тиснення при допомозі кліше печаткою ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 172- 174).

Справи з актами службових розслідувань за 2005 рік були знищені відповідно до Акту від 21 лютого 2011 року № 645, що підтверджується листом Тернопільського ОВК від 18.02.2014 року № 9/533 та Актом Тернопільського ОВК від 21 лютого 2011 року № 645 (а.с. 201-202).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, статтею 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, яка полягає у тому, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку з наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Пленум Верховного Суду України в п.2 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року (з наступними змінами та доповненнями) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає до відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає з вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини (наприклад заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки).

Для відшкодування шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України доведенню підлягають: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди (втрату або пошкодження майна потерпілого або позбавлення його нематеріального права); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди); вина завдавача шкоди (за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи зі змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставина, чи була ОСОБА_1 подана завідомо підроблена довідка з метою отримання відповідної допомоги доказуванню в даній цивільній справі не підлягає з урахуванням наявності такої, що набрала законної сили ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2017 року про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та закриття кримінального провадження № 0000007, внесеного до ЄРДР 03.03.30214 року з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (за закінченням строків давності).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, отримання відповідачем одноразової грошової допомоги в сумі 121 111, 20 грн. є наслідком його недобросовісних дій, пов`язаних з поданням завідомо підробленої довідки, факт чого встановлений ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 13 листопада 2017 року й відповідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, доказуванню в даній цивільній справі не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, як такими, що відповідають вимогам закону й зроблені на підставі наявних у справі доказів.

Так, беручи до уваги те, що презумпція вини, передбачена ч.ч. 1, 2 ст .1166 ЦК України у деліктних правовідносинах, відповідачем ОСОБА_1 у ході розгляду даної справи не спростована, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вказаного позову.

При цьому, сам по собі факт наявності такої, що набрала законної сили ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 17.05.2018 року, якою роз`яснювалася ухвала того ж суду від 13.11.2017 року щодо причин відсутності в її резолютивній частині висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, жодним чином не виключає підстав для застосування при вирішенні даного цивільно-правового спору вимог положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом доказів відсутності його вини у заподіянні шкоди з посиланням на відсутність обвинувального вироку суду колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням змісту оскаржуваного рішення, в якому судом було надано вірну оцінку посиланням ОСОБА_1 на вищевказані обставини (арк. 6 рішення суду).

Зокрема, вірними є висновки суду в частині, що зазначена в ухвалі суду від 13.11.2017 року про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, підстава (за закінченням строків давності), ініціаторами застосування якої були сам обвинувачений ОСОБА_1 і його захисник у кримінальному провадженні, не означає ні виправдання особи, ні визнання її невинною, а з урахуванням положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України факт вчинення неправомірного діяння ОСОБА_1 у вигляді подачі завідомо підробленої довідки (наслідком чого було призначення йому в подальшому інвалідності та виплата у зв`язку з цим відповідної допомоги) доказуванню в даній цивільній справі не підлягав. Сама по собі відсутність вироку не може свідчити про відсутність цивільно-правової відповідальності у випадку заподіяння шкоди, факт якої в даному випадку є доведеним.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом доказів відсутності його вини у заподіянні шкоди з посиланням на зафіксовані в медичній документації, починаючи з 23.03.2005 року й до часу пред`явлення вказаного позову факти отримання ним черепно-мозкової травми й спричинених такою травмою наслідків у вигляді інвалідності, оскільки самі по собі факти фіксації травми в медичній документації та спричинених даною травмою наслідків у вигляді інвалідності за відсутності належних і допустимих доказів, що така травма мала місце при виконанні військової служби не можуть свідчити про те, що ЗЧМТ відповідачем була отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Натомість, ОСОБА_1 не спростовано презумпцію вини, як це передбачено ч. 2 ст. 1166 ЦК України: не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили, що його інвалідність, яка в подальшому давала право на отримання допомоги, пов`язана саме з виконанням обов`язків з військової служби, оскільки факт отримання травми (з приводу чого наявні відповідні докази в матеріалах справи) та фіксація лише у медичних документах такої травми о 23.00 год. в день її отримання та лише зі слів самого відповідача не може свідчити, що така травма отримана ним при виконанні військової служби. Матеріали справи не містять ні даних про те, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 входило вручення повісток призовникам (посадової інструкції чи наказу керівництва), що травма отримана ним при врученні повісток призовникам (матеріалів відповідного службового розслідування чи перевірки або наказів керівництва про проведення такої перевірки, звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів і матеріалів перевірки таких останніми тощо). Натомість наявними в справі доказами, про які згадувалось вище, в тому числі й дослідженими в ході розгляду кримінального провадження, встановлено, що накази, на які міститься посилання в підробленій довідці, жодним чином не стосувалися ОСОБА_1 , а в книгах наказів за відповідний період не існує будь-яких наказів щодо обставин заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, як і не існує даних про звернення ОСОБА_1 у правоохоронні органи чи за місцем роботи про проведення такого розслідування. Відсутність відповідних доказів, на думку колегії суддів, свідчить про те, що ОСОБА_1 не міг не знати, що інформація, зазначена у поданій ним довідці від 14.04.2005 року, яка в подальшому стала підставою для встановлення інвалідності та отримання відповідної допомоги, не відповідає дійсності.

Разом з тим, з посиланням суду в мотивувальній і резолютивній частині рішення про наявність правових підстав для відшкодування шкоди, вчиненої ОСОБА_1 внаслідок саме злочину колегія суддів погодитися не може й в цій частині доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою заявлених позовних вимог були загальні підстави відшкодування шкоди, передбачені ст. 1166 ЦК України, яка не містить правового посилання на те, що дана стаття закону регулює підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду завдану внаслідок саме злочину. Тому посилання суду як в мотивувальній, так і в резолютивній частині на вказану обставину, на думку колегії суддів є зайвим.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є, в тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи те що, висновки суду про наявність правових підстав для відшкодування шкоди містять посилання на заподіяння такої шкоди відповідачем внаслідок вчинення злочину, що не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 1166 ЦК України, колегія суддів вважає, що наявні передбачені законом підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 - зміни рішення суду в даній справі з виключенням відповідного посилання з мотивувальної та резолютивної частини рішення. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 372 ч. 2, 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 4; 381 ч. ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2019 року змінити, виключивши з нього вказівку суду щодо заподіяння ОСОБА_1 шкоди внаслідок вчинення злочину.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 16 вересня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи