ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2089/16-ц

Провадження № 22-ц/818/4414/19

25 вересня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківської області

апелянт Харківська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 липня 2016 року у складі судді Букреєвої І.А. по справі № 643/2089/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що з 13 січня 2005 року вона, її брат ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була закріплена за її батьком ОСОБА_3 на праві постійного користування на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 8/6 від 21 січня 2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Починаючи з 2005 року відповідач не приймає участь в утриманні майна, не поліпшує його стан, не оплачує комунальні послуги.

Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханнями щодо здійснення оплати комунальних послуг, допомоги у здійсненні поточного ремонту житлового приміщення, але відповідач всіляко уникає від обов`язків щодо утримання майна

ОСОБА_2 більше двох років взагалі не проживає у спірній квартирі, має інше житло.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Спірна квартира не приватизована, житлове приміщення віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, але міська рада не була залучена до участі у справі.

Факт не проживання ОСОБА_2 не підтверджено достатніми доказами, а ґрунтуються лише на поясненнях позивача та показаннях свідків. Відомостей, які б підтверджували відсутність поважних причини не проживання відповідача у спірній квартирі понад встановлені законом строки позивачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ніяким чином не впливає на схоронність житлового фонду. Дане питання стосується тільки інтересів та прав її та ОСОБА_2 Саме тривала відсутність відповідача порушує її права як утримувача квартири. Статус міської ради у цьому випадку ніяким чином не змінюється і належність житлового приміщення до комунальної власності територіальної громади міста Харкова залишається.

Також зазначає, що Харківській міській раді стало відомо про існування даного заочного рішення ще у 2017 році, однак своєчасно воно оскаржено не було.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи на підставі рішення адміністрації та профкому ХКП «Міськелектротранс», протокол №70 від 26 жовтня 2004 року за ОСОБА_3 на склад сім`ї 4 особи(він, колишня дружина, син та дочка) закріплено квартиру АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Станом на 05 лютого 2016 року в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - діти наймача ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, а тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Позивачем не надано відомостей щодо не проживання ОСОБА_2 .. за місцем реєстрації протягом певного періоду часу, а саме: інформації, що відповідач не звертався до закладів охорони здоров`я за місцем реєстрації, відділення зв`язку, реєстраційних органів та ін.; інформації щодо місцезнаходження чи місця роботи, інформації із закладів соціального захисту населення щодо визнання непрацездатним, знаходження в установі соціальної допомоги та інше. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, окрім пояснень двох свідків.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира не приватизована, житлове приміщення віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

За ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Однак, Харківську міську раду до участі у справі притягнуто не було.

Оскільки власник житла, тобто, Харківська міська рада до участі у справі притягнута не була, то вважати, що інтереси апелянта не зачіпаються і є підстави для закриття провадження - не можна.

Отже, оскільки Харківську міську раду притягнуто до участі не було, а ухвалене рішення зачіпає їх інтереси, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради- задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 липня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 23 листопада 2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Харківської міської ради(61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7, Ідентифікаційний код юридичної особи 04059243) судовий збір у сумі 826,80 грн.(вісімсот двадцять шість гривень вісімдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко