Справа № 465/1482/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/2942/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 465/1482/19

Провадження № 22ц/811/2942/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю прокурора Заяць І.Є., Шевченко М.Ю.

розглянув апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 18 червня 2019 року, (суддя Ванівський Ю.М.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Весткомп`ютертрейд» до ОСОБА_1 про виселення; позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Весткомп`ютертрейд» про визнання права власності,-

встановив:

ТзОВ «Весткомп`ютертрейд» звернулося з позовом про виселення з об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позову посилається на те, що 10 січня 2018 року між товариством та ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення, предметом якого є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що згідно п. 3.1. договору оренди строк договору починається з 11 січня 2018 року та закінчується 10 січня 2019 року. Відповідно до п. 7.4 договору після закінчення строку даного договору орендар звільняє та передає орендодавцю приміщення. Стверджує, що ОСОБА_1 попереджено за два місяці до закінчення строку договору, що товариство не має наміру переукладати договір оренди на новий строк чи пролонгувати його, а також щоб орендар звільнив займане приміщення в день закінчення строку договору. Вказує, що ОСОБА_1 не звільнив займаного приміщення та продовжує ним користуватися після закінчення строку договору. Просить позов задовольнити.

ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно на АДРЕСА_1 . В позові зазначає, що 10 січня 2018 року, між ТзОВ «Весткомп`ютертрейд» та ним укладено договір оренди нежитлових приміщень.Вказує, що згідно п. 3.1. договору, строк договору з 11 січня 2018 року по 10 січня 2019 року. Стверджує, що після закінчення строку договору орендар звільняє та передає орендодавцю ключі від приміщення. Зазначає, що до закінчення строку договору товаристовом поставлено вимогу про звільнення приміщення. Вказує, що орендоване приміщення звільнено не було та він продовжує ним користуватися після закінчення дії договору. Дані приміщення він використовує більше 10 років. Просить задовольнити його позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львові 18 червня 2019 року 2019 рокувідмовлено в задоволенні позову ТзОВ «Весткомп`ютертрейд» до ОСОБА_1 про виселення з приміщень на АДРЕСА_2 за безпідставністю вимог.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення: під літерою «В» загальною площею 9,5 кв.м; під літерою «Г» загальною площею 22 кв.м; під літерою «Д» загальною площею 300,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати в чпстині визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволення зустрічного позову. Зазначає, що судом встановлено, що ОСОБА_1 виготовлено проект технічного паспорту на спірні об`єкти нерухомості, здійснено капітальний ремонт цих приміщень. Однак, з квитанцій про купівлю будівельних матеріалів вбачається, що такі придбані ще у 2006 році, а відтак суд визнав встановленою обставину перебування у володінні ОСОБА_1 спірного нерухомого майна більше 10 років. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що ТзОВ «Весткомп`ютертрейд» порушено його ( ОСОБА_1 ) права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 цієї статті наводить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, не обмежуючись ними і вказуючи про можливість захисту цивільного права та інтересу іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Встановлено, що ОСОБА_1 виготовлено проект технічного паспорта на спірні об`єкти нерухомості, ним здійснено капітальний ремонт приміщень по АДРЕСА_2 .

З квитанцій про купівлю будівельних матеріалів вбачається, що такі ОСОБА_1 були придбані ще у 2006 році.

Суд першої інстанції вважає встановленою обставину перебування у володінні ОСОБА_1 спірного нерухомого майна більше 10 років та можливості застосування до спірних правовідносин ч.1 ст. 344 ЦК України.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з такого.

10 січня 2018 року, між ТзОВ «Весткомп`ютертрейд» та ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.1. договору, строк договору починає свій перебіг з 11 січня 2018 року та закінчується 10 січня 2019 року. Пунктом 7.4. договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар звільняє та передає орендодавцю ключі від приміщення.

ТзОВ «Весткомп`ютертрейд» попередило ОСОБА_1 за два місяці до закінчення строку договору, що не має наміру переукладати договір оренди на новий строк чи пролонгувати його, а також висловив вимогу про звільнення орендарем займаного приміщення в день закінчення строку договору.

Факт попередження ОСОБА_1 про звільнення орендованого майна підтверджується листами товариства від 10 листопада 2018 року та 11 січня 2019 року.

ОСОБА_1 не звільнив займаного приміщення та продовжує ним користуватися після закінчення строку договору. В добровільному порядку він виселитися відмовився.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 володіє спірним приміщенням більше 10 року, на підставі договору оренди.

ОСОБА_1 не звільнив займаного приміщення та продовжує ними користуватися після закінчення строку договору оренди. В добровільному порядку виселитися відмовився.

Даний факт виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та не переглядається.

Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови у позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Львівської області підлягає стягненню 6 000 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 388-391, 141 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову, - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення під літерою «В» загальною площею 9,5 кв.м; нежитлове приміщення під літерою «Г» загальною площею 22 кв.м; нежитлове приміщення під літерою «Д» загальною площею 300,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 а,- відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь Прокуратури Львівської області (м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, 79005, Код 02910031, Банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ, Код банку 820172, рахунок № НОМЕР_2 ) 6 000 (шість тисяч) грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді