Справа № 159/1466/19
Провадження № 2/159/709/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: представника позивача адвоката Ткачука О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Золотько І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмила Василівна, до ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі продажу недійсними. Скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.03.19 р. звернулась до суду із вказаним вище позовом, просить визнати недійсними:

-договір купівлі продажу будинку від 22.03.16 р., укладений між сторонами; реєстровий № 296;

-договір купівлі продажу земельної ділянки від 22.03.16 р., укладений між сторонами; реєстровий № 294 та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на:

-житловий будинок заг. пл. 70, 7 кв. м.; житловою пл. 52, 7 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 , що проведена 25.03.16 р. на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Ковельського міськнотокругу Волинської області Лехкобит Л.В.; індексний № 28932318, № запису про право власності 13867030;

-земельну ділянку пл. АДРЕСА_2 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № :05:009:0008, що проведена 25.03.16 р. на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Ковельського міськнотокругу Волинської області Лехкобит Л.В.; індексний № 28933313, № запису про право власності 13867903; а також вирішити питання про судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що, як з`ясувалось у листопаді 2018 р., вона до 22.03.16 р. була власником земельної ділянки пл. 0, 0 610 га з призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :05:009:0008, що за адресою: АДРЕСА_1 (далі спірна земельна ділянка), згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 07889, виданим 25.11.05 р. Ковельським міськвідділом земресурсів Волинської області за рішенням сесії Ковельської міськради Волинської області № 34/9 від 06.10.05 р., а також - житлового будинку пл. АДРЕСА_3 що за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки, що посвідчений нотаріально 27.07.66 р. за Р № 2 739; актом приймання у експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку № АДРЕСА_4 від 23.03.87 р. виконкому Ковельської міськради Волинської області, зареєстрованого у Волинському облбюро техінвентаризації 05.05.87 р. за Р № 3 493. У кінці лютого 2016 р. до неї в гості приїхав її племінник відповідач у справі. Так як вона є одинокою, не має ні сім`ї, ні дітей, досягла 89 ти річного віку, то потребувала постійного стороннього піклування. Відповідач запропонував їй здійснювати за нею постійний догляд до її смерті, а вона, у свою чергу, мала б переписати йому належне їй майно. На початку березня 2016 р. її рідна сестра ОСОБА_3 і відповідач пішли до приватного нотаріуса Лехкобит Л.В. третьої особи у справі, де пояснили, що бажають укласти договір, за яким відповідач як її племінник буде здійснювати за нею пожиттєвий догляд, а за це відповідачеві перейдуть у власність належній їй спірні житловий будинок та земельна ділянка. Нотаріус, переглянувши документи про право власності на майно, сказала, що оформить все так, як вони хочуть, але потрібно донести ще якісь документи, сплатити податок за таким договором та її послуги. Відповідач зобов`язався самостійно зібрати ті додаткові документи для нотаріуса, а через декілька днів прийшов до неї з проханням позичити 8 000 грн на оформлення договорів у нотаріуса. Так як вона відповіла відповідачеві, що такої суми не має, то останній попросив віддати йому всі документи на спірні будинок та земельну ділянку, зазначивши, що гроші позичить деінде. 22.03.16 р. відповідач повідомив їй, що договори готові для підписання і на них чекає нотаріус, зазначивши, що остання підготує такі договори, за які не треба буде сплачувати податки. У приміщенні нотаріуса їй надали 2 примірники договорів, запропонували ознайомитись і після цього - підписати. Вона на це відповіла, що відповідач як племінник їй все пояснив і вона готова підписувати. Прийшовши додому, відповідач свої примірники договорів заховав у шафу виділеної йому кімнати, що замикалась на ключ. Відповідач почав час від часу проживати у одній з кімнат її будинку, ключі від якого вона надала останньому; через деякий час влаштувався на роботу. Проходили місяці, але відповідач жодного догляду щодо нею так і не здійснював; продуктів не купував, у будинку не прибирав і, взагалі, про неї не піклувався, так як приходив дуже рідко, і те - тільки для ночівлі. З 2017 р. у темну пору доби відповідач почав приводити до її будинку сторонніх жінок. На її зауваження про те, що вона є особою похилого віку і їй потрібен спокій, відповідач реагував агресивно; часто, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, погрожував взагалі вигнати її з власного дому. До неї періодично навідувалась її рідна сестра свідок ОСОБА_3 , яка допомагала їй по господарству, здійснюючи за нею догляд та піклування; бачила, що відповідача у будинку ніколи немає; останній жодним чином їй по господарству не допомагає; про неї не піклується та догляду за нею не здійснює. Всі платежі за спірні будинок та земельну ділянку з моменту укладання оспорюваних договорів по даний час вона здійснює особисто. Приблизно на початку весни 2018 р. вона попросила свою сестру дістати оспорювані договори, що були у шафі кімнати, де періодично ночував відповідач. Зірвавши із шафи замок, сестра дістала документи і коли вони почали читати. То жахнулись від того, що це були - договори не довічного утримання, а купівлі продажу будинку та земельної ділянки. Із змісту оспорюваних договорів вона дізналась, що продала своєму племінникові будинок та земельну ділянку і що ще до нотаріального посвідчення відбувся факт повного розрахунку, тобто, відповідач сплатив їй 129 448 грн за будинок та 45 183 грн за земельну ділянку. Зазначає, що, однак, ніякого розрахунку ні за будинок, ні за земельну ділянку не було і бути не могло, так як жодних домовленостей про їх продаж відповідачеві між ними не було. Єдиним житлом для неї був та є спірний будинок, де вона значиться проживаючою та проживає постійно з 1977 р.; іншого житла, куди б вона мала б можливість переїхати при відчудженні будинку, у неї немає. Через декілька днів вона із сестрою пішла до приватного нотаріуса задля розірвання оспорюваних договорів, але остання повідомила, що без участі відповідача це зробити неможливо; що останній консультувався з нотаріусом з приводу вартості оформлення договорів довічного утримання; дарування та купівлі продажу, так як грошей ні у нього, ні у неї не було; просив вибрати найдешевший варіант, про що він, у свою чергу, мав повідомити їй. Нотаріус кілька разів призначала сторонами у себе зустріч для розірвання оспорюваних договорів, але відповідач не з`являвся. Спілкуючись з відповідачем, вона намагалась з`ясувати у останнього, чому він так з нею як рідною тіткою вчинив, відібравши злочинно все, надбане нею за життя майно, на що той відповів, що їй слід було читати договір, а не довіряти йому; що він повідомляв, що вибрав саме такий договір, так як за нього не потрібно було платити податки. Згодом оспорювані договори із шафи відповідач забрав, їх копії їй надала нотаріус. 04.02.19 р. Ковельським ВП ГУ НП у Волинській області було зареєстроване її звернення, яким вона просила провести перевірку наявності чи відсутності у діях її племінника ознак кримінального злочину (шахрайства) під час укладення оспорюваних договорів. Листом від 15.02.19 р. № 1 479/56/04 19 Ковельський ВП ГУ НП у Волинській області повідомив її, що мають місце цивільно правові відносини. Покликаючись на ст. 229 ЦК України, зазначає, що її волевиявлення не відповідало її справжньому наміру, тому вбачає підстави для визнання правочину недійсним. Покликаючись на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, 638, 655 ЦК України, судову практику, просить позов задовольнити.

За ухвалою суду від 17.04.19 р. було відкрито провадження у справі.

Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами, відповідачем отримано під розпис 25.04.19 р., а третьою особою 23.04.19 р..

14.05.19 р. представником відповідача адвокатом подано до суду відзив на позовну заяву без надання підтвердження надіслання копії такого з доданими до нього документами третій особі у справі відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, у якому зазначено, що згідно з п. п. 2.3, 4 оспорюваних договорів, їх сторони стверджували про факт повного розрахунку за цими договорами до їх підписання і нотаріального посвідчення. Покликаючись на п. 3.2, 15 оспорюваного договору щодо земельної ділянки, п. п. 7, 11 оспорюваного договору щодо житлового будинку, судову практику, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 3 ст. 203, ст. 204, ч. ч. 1. 3 ст. 215, ст. 229. ч. 1 ст. 655. ст. 657 ЦК України, представник відповідача адвокат зазначає, що підписанням оспорюваних договорів їх сторони підтвердили, що сторонами прочитано особисто у присутності нотаріуса договір; нотаріусом для них вголос його зміст і правові наслідки; встановлення відповідності цих договорів дійсним намірам сторін, тому підстав для висновку про невідповідність оспорюваних договорів вимогам закону та/або про укладання договорів позивачем під впливом помилки чи внаслідок обману зі сторони відповідача, немає. Позивачем не доведено наявності для цього усіх необхідних ознак. Доводи позивача про неправильне сприйняття фактичних обставин при підписанні договорів, вважає, не вплинуло на волевиявлення позивача під час укладання оспорюваних договорів. Покликаючись на ч. 1 ст. 234 ЦК України, судову практику, зазначає, що оспорювані договори вчинено сторонами з наміром створення правових наслідків, сторони погодили всі умови договорів, тому підстав для визнання їх недійсними, немає. Відповідач зареєстрував своє право власності та проживає у будинку, веде господарство. Просить у задоволенні позову відмовити.

Копію відзиву на позовну заяву з доданими до нього документами позивач отримала під розпис 17.05.19 р..

16.05.19 р. подано до суду пояснення третьої особи щодо позову, однак, без підтвердження надіслання його копії іншим учасникам справи відповідно до вимог ст. ст. 178, 181 ЦПК України, у якому зазначено, що в кінці березня 2019 р. до неї звернулись сторони у справі з проханням посвідчити договори відчудження спірного будинку та земельної ділянки. Особи нею було встановлено за паспортами, перевірено їх дієздатність. З продавцем було проведено окрему розмову, в індивідуальному порядку, з приводу вчинення нотаріальної дії, внаслідок якої вона переконалась, що ця особа здатна розуміти і усвідомлювати значення своїх дій; розуміє її роз`яснення про зміст нотаріальної дії і її наслідки. Потім нею було проведено спільну розмову з обома сторонами. В ході якої було встановлено їх дійсні наміри посвідчити саме оспорювані договори. Було подано для цього всі необхідні документи. Підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій у неї не було. Після підготовки договорів були запрошені сторони. Позивачеві тексти оспорюваних договорів вона прочитала вголос особисто у зв`язку з вадами зору останньої, у присутності покупця. Після цього позивач не заявляла про невідповідність умов договорів її волевиявленню. Покупець прочитав тексти договорів особисто. Сторони підтвердили, що однаково розуміють значення умов договорів, їх правові наслідки, та що договори відповідають їх волевиявленню, на підтвердження чого поставили свої підписи. Після цього вона посвідчила ці правочини відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом МЮ України 22.02.12 р. № 296/5 (далі Порядок). З приводу консультації сторін у неї до подання документів для посвідчення правочину, вона не пригадує. Ні договір довічного утримання, ні оспорювані договори у даному випадку не підлягають оподаткуванню. На початку 2019 р. до неї знову звернулась позивач з проханням розірвати оспорювані договори, на що вона повідомила, що таке можливо зробити у нотаріальному порядку лише за умови згоди двох сторін і надання оригіналів документів. Покликаючись на п. 7 гр. I розд. II Порядку, зазначає, що зі слів позивача стало зрозумілим, що відповідач відмовився розривати оспорювані договори та надавати оригінали документів.

21.05.19 р. до суду надійшла відповідь представника позивача адвоката на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що з твердженнями, наведеними у відзиві на позовну заяву, не погоджується, так як згідно з матеріалами перевірки заяви позивача у поліцію, відповідач поліції 15.02.19 р. пояснив, що ніяких коштів позивачеві як своїй тітці він за отриманий будинок не передавав. За договір купівлі продажу будинку сплатив особисто у повному обсязі. Покликаючись на судову практику, зазначив, що доводи відзиву на позовну заяву є необґрунтованими та безпідставними.

Позивач у судове засідання 27.08.19 р. не з`явилась, хоча є належно повідомленою. Про причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача адвокат у судовому засіданні 27.02.18 р. позов підтримав повністю, надав суду пояснення, що за своїм змістом є аналогічними доводам, наведеним у позовній заяві. Зазначає, що позивач, будучи у поважному віці, одинокою, довірилась у повному обсязі відповідачеві, надіючись, що він її догляне. Згодом вона довідалась про обман та вирішила звернутись до суду. Позивач продовжує і по даний час проживати у спірному будинку, іншого житла не має і наміру переїжджати проживати кудись деінде наміру не мала і не має. Позивач, крім цього, має поганий слух, зір, тому прочитування нотаріусом текстів договорів їй вголос, не може бути підставою для відмови у задоволенні такого позову. Позивач помилилась при укладенні правочинів. При перевірці поліцією можливого факту вчинення кримінального правопорушення при посвідченні оспорюваних договорів, відповідач пояснив, що ніяких коштів позивачеві не сплачував. До неї у 2016 р. приїхав відповідач як племінник. До нотаріуса позивач прибувала особисто і саме з наміром укласти правочин саме з відповідачем. За договором довічного утримання відповідач мав би доглядати та утримувати позивача пожиттєво, але за 2016 2018 р. р. таких дій відповідач не вчиняв. Це позивача не влаштовувало. Але так як примірник договору купівлі продажу нотаріусом видається лише покупцеві, а про зміст договорів позивач дізналась лише у 2018 р., то лише тоді вирішила звернутись за захистом. Про те, що відповідач у спірному будинку робив ремонт, проживав у спірному будинку до втручання сестри позивача у стосунки між сторонами, йому не відомо. Відповідач у спірному будинку, як йому відомо зі слів позивача, не проживає з власної волі, так як позивач, вважаючи себе власницею спірного будинку, заперечує проти того, щоб відповідач приводив туди осіб жіночої статі. Відповідачем та його представником - адвокато не надано суду доказів сплати комунпослуг за спірний будинок, проведення там ремонту тощо. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні 27.08.19 р. позову не визнав та суду пояснив, що він, проживає у с. Осівцях Камінь Каширського району Волинської області. У 2016 р., коли він розлучився та не мав де проживати, про що було відомо позивачеві, до нього зателефонувала його тітка позивач у справі і попросила приїхати до неї для розмови. Він приїхав і вона сказала, що треба оформили купівлю її будинку; що треба йти до нотаріуса і заплатити гроші. Тітка йому запропонувала придбати її будинок. Він поїхав у село позичати гроші у сестри дружини в сумі 120 000 грн, які позичив у присутності своєї колишньої дружини - свідка без розписки. Спірний будинок він придбав за 129 500 грн, та земельну ділянку за 45 000 грн. У 2016 р. він працював у ДЕУ на протязі 2 х років. Гроші він передав позивачеві у її вдома. Після того як позивач взяла гроші, вони поїхали до нотаріуса автомобілем. Ту обставину, що під час надання пояснень у поліції з приводу заяви позивача про кримінальне правопорушення він зазначав, що ніяких грошей за будинок він позивачеві не надавав, пояснює тим, що поспішав на роботу та не пригадує того, що там було написано; не читав того, що написано у таких його поясненнях, хоча підпис - поставив. Позивачеві оспорюваний договір нотаріус зачитувала, пояснила детально суть укладеного правочину та що пона з цього моменту вже не є власницею спірного майна. Після укладення оспорюваного договору він став проживати з позивачем. Він у спірномсу будинку замінив вікна, двері, встановив бойлер. Неприязні стосунки між сторонами почались з подачі іншої тітки свідка ОСОБА_4 Остання почала чинити перешкоди йому у користуванні спірним будинком. Але з приводу цього він у поліцію не звертався. ОСОБА_5 він бачив нещодавно, та остання жива, але його не впізнала. В даний час він проживає у селі у будинку його сина, де живе і колишня дружина, тобто, за місцем його реєстрації, постійно вже біля 1 3 міс. з часу виникнення сварок та скандалів. Поспілкуватись з позивачем з приводу ситуації, що склалась, не дає інша його тітка - свідок ОСОБА_4 .. Просить у задоволенні позову відмовити.

Аналогічні пояснення надала суду і представник відповідача адвокат, просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача в судове засідання не з`явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила, попередньо подала до суду заяву (у тексті пояснення на позовну заяву) з проханням справу розглядати у її відсутності.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін адвокатів та відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, проаналізувавши доводи сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення.

Як слідує з копії паспорта позивача, копії її пенсійного посвідчення, вона є 15.11.27 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 ; отримує пенсію за віком.

Відповідно до копій оспорюваних договорів, наданих позивачем зі справ нотаріуса, 22.03.16 р. сторонами було укладено договір купівлі продажу будинку, реєстровий № 296; договір купівлі продажу земельної ділянки, реєстровий № 294. З тексту оспорюваних договорів слідує, що сторони погодили усі істотні умови договорів, їм зрозумілі значення та наслідки їх дій по укладенню таких договорів; тексти договорів нотаріусом роз`яснено та зачитано позивачеві як продавцеві вголос; договори підписано сторонами особисто і добровільно. Мається зазначення про проведення попереднього розрахунку за оспорюваними договорами та понесення всіх витрат по оформленню договорів саме покупцем.

Як слідує з копій Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №№ 159898378, 144121861 від, відповідно, 18.03.19 р. та 06.11.18 р., спірні будинок та земельна ділянка зареєстровані як власність відповідача за оспорюваними договорами купівлі продажу від 22.03.16 р.

Свідок ОСОБА_3 в суді показала, що вона є рідною молодшою сестрою позивача; їх стосунки - нормальні. З відповідачем, який прожив у них 3,5 р. і із позивачем проживав погано - стосунки погані. У лютому 2016 р. приїхав її та позивача племінник відповідача у справі до позивача. Остання мала вже 89 р., вирішила переписати на нього свій будинок з умовою, щоб той доглядав її до смерті. Позивач і раніше питала її і казала, що хоче переписати будинок і вона погодилась, так як і сама має 75 р. і живе одиноко. Вони разом утрьох пішли до нотаріуса вперше з документами; позивача вона везла на інвалідній калясці, а відповідач йшов окремо від них. У нотаріуса відповідач погодився доглядати позивача. Коли відповідач був у нотаріуса і оформляв документи, то виявилось, що у відповідача немає грошей на сплату податку, тому він сказав, що поїде у с. Осівці гроші позичати. Нотаріус оголосила, що треба прийти задля оформлення документів на 22.03.16 р.. Тоді вона вже не пішла зі сторонами, останні пішли разом оформляти документи. Як оформлялись документи, вона не знає. Але позивач є малограмотною, писати не вміє жодного слова, лише може поставити підпис. Було оформлено документи і з ними ходив - відповідач. Останній мав оформити договір довічного утримання. Так вони стали проживати і проживали до осені 2016 р.. Ще місяць відповідача, який грошей не мав та не працював, годували за власний кошт. Після укладення договорів у нотаріуса, як вважала позивач довічного утримання позивач не повідомляла про те, що потреба у соцпрацівникові відпала, так як цього не знала. Але одного разу сусіда стала цікавитись, чому не видно відповідача, якому відписали хату. Коли вони з позивачем знайшли документи, то побачили, що там зазначений договір купівлі продажу, хоча про договір купівлі продажу розмови у позивача не було ніколи ні вдома, ні у нотаріуса. Було зазначено, що відповідач купив хату і города за 175 000 грн. Вона в даний час зі згоди позивача безперервно доглядає останню без допомоги відповідача. 07.10.18 р. позивачеві стало зле, тому з того часу по даний час вона постійно здійснює догляд за позивачем. Відповідач комунпослуги вже не оплачує, за ниих весь час оплачує її сестра - позивач у справі. Позивач не просила відповідача робити у будинку ремонт, заперечувала, але той встановив стару ванну, що стояла на городі; умивальник, бойлер з власної ініціативи. Привіз свою пральну машинку, диван, телевізор, холодильник, ліжко. Відповідач замінив троє вікон, двері, зацементував підлогу. Телевізор в даний час він відвіз до іншої особи. Коли відповідач став приходити п`яним, то вона із сестрою - позивачем у справі - стали викликати поліцію, а відповідач казав, щоб вони йшли геть, бо він купив хату, а вони заважають йому жити; погрожував кулаком перед обличчям, щоб позивач мовчала, бо він її - вижене. Так було в ніч з 24 на 25 липня. За 3, 5 р. відповідач нічого з продуктів чи товарів для позивача не придбавав. Вона для позивача - весь час все це придбавала. Ніяких грошей позивачеві відповідач не платив і ніяких депозитів у позивача немає. Нотаріус викликала відповідача анулювати договір. За станом на 2016 р. позивач мала краще здоров`я, на даний час почувається гірше, хоча все розуміє, лише - дещо забуває. З приводу справи в суді позивач - плаче. Відповідач проживає у одній з чотирьох кімнат у будинку ізольованій, найменшій за площею. У позивача три кімнати. Всі чотири кімнати - не замикаються. Перешкод відповідачеві для проживання у будинку позивача ніхто не чинить. В даний час відповідач живе у с. Осівцях у своєї колишньої дружини.

Свідок ОСОБА_6 в суді показала, що вона є соцробітницею Центру соцобслуговування та надає допомогу позивачеві. Сторін - знає. Обслуговує позивача біля 10 р.. Відвідує за графіком 2 дні на тиждень. Про намір продати будинок позивач ніколи не говорила. Колись позивач запитувала її, які є договори. Вона казала, що є договори заповіту, довічного утримання. Про те, що приїхав відповідач - племінник позивача вона дізналась навесні 2016 р.. Позивач сказала, що з нею буде проживати відповідач, так як той не має свого житла. Потім через півроку - позивач стала плакати та казати їй, що її обманули, у неї купили хату; стала бідкатись, що вона залишилась без житла та що її з хати можуть вигнати. Сказала, що вони знайшли документи та що їй сусіда зачитала, що хату - продано. Про укладення договору довічного утримання позивач їй не казала. До того, як відповідач прийшов жити у будинок, позивач просила її доглянути та поховати її. З відповідачем вона зустрічалась досить рідко, так як той ходив на роботу. У 2016 р. позивач усвідомлювала свої дії, хоча мала поганий зір та слух, так само - й нині. В даний час проводити догляд за позивачем їй допомагає сестра позивача - свідок ОСОБА_3 .. Підставою для припинення здійснення нею доглядом за позивачем договір купівлі - продажу не є. Прання речей позивача завжди виконувала вона, прибирання проводила вона за допомогою іншого соцпрацівника та сестри позивача. Раніше вона прибирала весь будинок, а в даний час прибирає лише кімнати позивача, так як позивач сказала, що одна з кімнат відповідачева. У будинку у 3 х кімнатах замінені двері, встановлено ванну та унітаз, замінено вхідні двері на металеві, на кухні постелено лінолеум. Вона одного разу бачила, як відповідач копав огород. Стан здоров`я позивача значно погіршився. З жовтня 2018 р. у будинку стала постійно проживати сестра позивача свідок ОСОБА_3 ..

Аналізуючи показання цих двох свідків, суд враховує, що вони співвідносні між собою, не містять суперечливих фактів, та однозначно стверджують те, що позивач була ініціатором оформлення договору, пов`язаного з її будинком, що давав би їй гарантію належного по життєвого догляду з боку відповідача як її родича племінника. Так свідок ОСОБА_3 показала, що позивач радилась з нею з цього приводу та у нотаріуса при їх першому спільному візиті туди, обговорювали саме укладення договору довічного утримання і відповідач на укладення такого договору пристав. Свідок ОСОБА_6 показала, що позивач з"ясовувала цу неї про різновиди договорів відчудження будинку і не згадувала про намір укладення конкретного договору відчудження будинку; восени 2016 р. позивач з розпачем та сльозами розповіла їй, що дізналась із знайдених у відповідача документів, що її будинок продано відповідачеві і вона не є власницею будинку, може бути вигнаною з будинку.

Суд вважає, з огляду на поважний вік позивача, не тільки цілком природнім, а й таким, що доведено у суді, що ініціатива позивача «відписати» свій будинок відповідачеві як родичеві; консультування та рада зі свідками ОСОБА_3 , ОСОБА_6 з приводу найбільш підходящого виду договору відчудження будинку, зокрема, що відповідав би справжнім її намірам, однозначно були зумовлені похилим віком позивача, її одинокістю та бажанням пожиттєвого догляду з боку відповідача як родича, а не прагненням позбутись власності у вигляді того будинку, де вона проживала і проживає по даний час; тієї земельної ділянки, на якій розташований цей спірний будинок.

На користь такого висновку суду свідчить те, що:

-позивач до укладення оспорюваних договорів радилась із свідками ОСОБА_3 та

ОСОБА_7 з приводу виду договору, за яким вона могла б «відписати» будинок родичеві, який би доглянув її до смерті, як про це показали вказані вище свідки;

- укласти договори стосовно свого спірного майна саме на користь відповідача як її родича, ініціювала саме позивач, а останній, як він сам це пояснив, до цього моменту не тільки не мав наміру, а й матеріальної можливості до придбання житлового будинку та земельної ділянки, так як лише після розмови з позивачем навесні 2016 р. з приводу такої її ініціативи, став підшуковувати (позичати) гроші для, зокрема, оплати оформлення оспорюваних договорів, як про це показала свідок ОСОБА_4 ..

-після укладення оспорюваних договорів позивач залишилась проживати та не знялась з

реєстрації по місцю розташування спірного будинку. Проживаючи у ньому після 22.03.16 р., позивач, відчуваючи себе власником будинку, продовжувала мешкати, хоча і разом із відповідачем, однак, у 3 х з 4 х кімнат будинку; вирішувати питання про порядок сплати комунпослуг і піклувалась про отримання субсидії та проведенням ремонту чи поліпшень у будинку; продовжувала користуватись допомогою соцробітниці саме за адресою розташування цього будинку;

-після віднайдення у кімнаті, де мешкав відповідач у спірному будинку оспорюваних

договорів, виявляла та висловлювала свідкам свій глибокий розпач з приводу того, що її будинок виявився саме проданим і власницею спірного майна вона не є.

При цьому суд враховує, що як показали ці свідки, і у 2016 р., і на даний час позивач, хоча хворіє та має поважний вік, однак, розуміє значення своїх дій та керує ними. Хоча показаннями свідків доведено, що восени 2016 р. позивачеві стало відомо про укладення оспорюваних договорів, а не восени 2018 р., як про це зазначає позивач у своїй позовній заяві, однак, суд вважає, що основних доводів позивача щодо предмету спору це не спростовує.

Свідок ОСОБА_8 в суді показала, що вона є колишньою дружиною відповідача, проживає з ним в даний час спільно. Позивача знає. Після розірвання шлюбу відповідач продовжував з нею проживати спільно у с. Осівцях Камінь Каширського району Волинської області аж до того часу, як став жити у позивача. У 2016 р. відповідач працював у К. Каширському районі Волинської області, потім перевівся у м. Ковель Волинської області і жив там же. До цього вона зрідка була у позивача, потім стали їздити частіше. На протязі 2 х років рік тому знаходився на роботі. Відповідач приїхав до неї та сказав, що треба гроші на хату тітчину. Цю хату вона раніше бачила і там була. Вони з відповідачем на той час спілкувались нормально. Вона порадила позичити гроші у її сестри ОСОБА_9 . Відповідач позичав у її сестри ОСОБА_10 , яка живе у сусідньому селі за 1 км від неї гроші 120 000 грн у її присутності. Про її присутність просив відповідач. Позика була купюрами по 500 грн.. Позика мала місце у обідню пору. Позивача мала місце таємно від чоловіка ОСОБА_10 .. Вже на даний час відповідач сестрі гроші віддав - частинами. Після цього відповідач поїхав і повіз гроші позивачеві. Вони разом давали гроші позивачеві. Вона бачила особисто, як відповідач передавав позивачеві гроші. Це було вдома у позивача навесні 2016 р.. На момент підписання спорюваного договору позивач все розуміла, була адекватною. Вона з відповідачем стала раз на 2 3 тижні відвідувати позивача, годувати позивача; у хаті зробили коридор, ванну, кухню, ремонт у одній кімнаті. Ремонт відповідач зробив лише у одній кімнаті де він проживав. З цих грошей на ремонт трохи давала позивач, так як у відповідача грошей не було, без будь - яких розписок чи договорів. Комунпослуги відповідач платив весь час, хоча позивач через субсидію, не хотіла переоформлювати рахунки із свого імені і квитанції йшли на її ім`я. Виганяти позивача як тітку з будинку після укладення договору купівлі продажу - наміру не було. Договір купівлі продажу вона читала. Коли до позивача стала часто ходити свідок ОСОБА_3 , то почались сварки і відповідач з того часу у будинку не проживає. В даний час відповідач з нею помирився та вони стали проживати спільно у с. Осівцях.

З показань цього свідка слудує, що, зокрема, відповідач після укладення оспорюваних договорів проживав лише у одній - відведеній йому позивачем кімнаті; хоча і робив ремонт, та лише у тій кімнаті, яку займав; на покращення віконних та дверних отворів та інші витрати по будинку гроші брав у позивача.

Наведене вище свідчить, на думку суду, що відповідач, з огляду на дійсну домовленість з позивачем про їх фактичні правовідносини, визнавав позивача власником будинку та поводив себе як особа, якій спірне майно могло перейти у власність саме після смерті позивача, а не після оформлення оспорюваних документів.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що вона є сестрою колишньої дружини відповідача. Позивача бачила один раз. З відповідачем стосунки нормальні. Вона взимку 2 чи 3 роки тому позичила відповідачеві гроші в сумі 120 000 грн. Відповідач раніше зателефонував та повідомив, що буде купувати хату у м. Ковелі Волинської області, у родичів і йому потрібні гроші. Вона позичила відповідачеві свої власні зароблені на заробітках гроші як колишньому чоловікові своєї сестри, так як довіряє йому, без розписки. До неї відповідач приїжджав із дружиною. Під час позики був присутній її чоловік. Де відповідач проживає в даний час, вона не знає. Колишня дружина відповідача проживає із сином та сім`єю останнього у с. Осівцях Камінь Каширського району Волинської області. Коли навесні 2019 р. вона була у своєї сестри свідка ОСОБА_8 то відповідач там - був. Позику відповідач їй вже повернув - частинами.

Аналізуючи показання цих двох свідків, суд враховує, що їх показання однозначні у тій частині, що відповідач з 2016 р. з позивачем став вирішувати питання, пов`язане з будинком позивача та став проживати у будинку позивача і проживав там до жовтня 2018 р.. В іншій їх частині, а саме: щодо обставин позики відповідачем грошей та передачі їх позивачеві, показання цих свідків різняться та містять суперечності. Так свідок ОСОБА_8 показала, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, вони продовжили своє спілкування та вона не мала наміру позбавляти відповідача можливості продовжувати проживати спільно з нею у будинку їх спільного сина у с. Осівцях К. Каширського району Волинської області, де відповідач і проживає на даний час.

Таким чином підстав вважати, що після розірвання шлюбу відповідача останній не мав де проживати та мав нагальну потребу у придбаванні житла, суд не має.

Крім того, свідок ОСОБА_8 показала, що відповідач приїхав до неї просили позичити гроші на тітчину хату. А вона, не маючи грошей, порадила позичити гроші у її сестри свідка ОСОБА_10 , яка гроші мала.

Свідок же ОСОБА_10 суду показала, що сам відповідач їх зателефонував і попросив позичити гроші, так як буде купувати хату у м. Ковелі Волинської області, на що вона погодилась.

Свідок ОСОБА_8 показала, що під час позики свідком ОСОБА_10 грошей відповідачеві, чоловік свідка ОСОБА_10 присутнім не був і його обізнаність про це унеможливила б реалізацію позики.

Свідок же ОСОБА_10 суду показала, що її чоловік був присутній при позиці грошей нею відповідачеві і був добре обізнаним про це.

Такі суперечності у показаннях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , суд оцінює критично та відкидає показання цих свідків як такі, що не спростовують доводів позивача.

Суд також критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 у тій їх частині, що вона була очевидцем, коли позивач передавав позивачеві гроші за хату.

Так відповідач не повідомляв суду, що гроші позивачеві перед їх поїздкою до нотаріуса для укладення оспорюваних договорів він вручав при свідкові ОСОБА_8

Остання ж показала суду, що після отримання відповідачем грошей у позику у її сестри свідка ОСОБА_11 не вони, в відповідач поїхав віддавати гроші позивачеві.

З наведеного вище суд робить висновок про те, що позивач у присутності свідка ОСОБА_8 грошей позивачеві за будинок не передавав. І у цій частині показання свідка ОСОБА_12 відкидає.

До такого висновку суд приходить також з огляду на те, що під час перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_2 від 04.02.19 р., відповідач, даючи пояснення поліції, зазначав, що у будинку позивача проживає з 2016 р., коли за домовленістю з нею та свідком ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу будинку. Разом з тим, ніяких грошей він позивачеві не передавав. За договір сплатив кошти особисто у повному обсязі.

Як стверджується листом Ковельського МТМО № 1 114/05 2 19 від 22.03.19 р., довідками із психіатричного кабінету та наркологічного кабінету, позивач з 12.05.2 000 р. по 08.11.16 р. хворіла та мала проблеми із слухом та зором; неодноразово в цей проміжок часу, а саме: 38 разів - зверталась до лікарів - спеціалістів за медпризначеннями; на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебувала за станом на березень 2019 р..

Наведеними вище медичними документами стверджується та обставина, що суд не має підстав розцінювати позивача як особу, яка має за своїм станом здоров`я такі обставини, що позбавляли б її здатності розуміти значення своїх дій та/або керувати ними.

Разом з тим суд враховує, що позивач є похилого віку та хворіє, потребує певної допомоги у побуті, є малограмотною.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено у ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ст. ст. 202, 203 ЦК України, правочином є дія (правомірний вольовий акт) особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правова ціль, заради якої учасники цивільних правовідносин вчиняють правочин, є його підставою (каузою). Ця ціль має бути досяжною та законною. Мотивом правочину - це спонукальна причина, заради якої правочин вчиняється. Мотиви правового значення не мають.

Як зазначено у ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 6 ст. 203 цього Кодексу.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо він укладений з дефектом волі (правочин вчинений без внутрішньої волі на його вчинення і правочин, у якому внутрішня воля особи сформувалась невірно).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Як зазначено у ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Суд вважає, що позивачем належно доведено, що мала місце її помилка щодо оспорюваних договорів щодо їх природи, прав та обов`язків сторін.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України (далі ЦК України), судової практики, суд враховує, що за договір купівлі продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання договору недійсним.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі продажу замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення оспорюваного договору тощо.

Виходячи з наведеного вище суд вважає, що позов є підставним та підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено невідповідність між внутрішньою волею сторони правочину позивача і її зовнішнім волевиявленням, що спричинена не внутрішнім її психічним чи фізичним станом, а хибним (помилковим) сприйняттям обставин, обумовленим їх властивостями.

Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Причини помилки в цьому випадку ролі не грають. Однак не будь - яка помилка може братися судом до уваги.

Так помилка позивача має істотне значення, вона прагнула залишатись власницею будинку і отримати від відповідача взамін на «відписання» її майна відповідну адекватну та необхідну допомогу по утриманню, догляду тощо. Усвідомлення позивача про те, що після укладення договорів у нотаріуса вона все ж є власником будинку та земельної ділянки, існувало до з`сування нею змісту договорів по спливу 6 ти міс. після їх укладення і після того. як відповідач став поводитись з нею у побуті неналежно приходити у будинок, де займав одну з кімнат, у п`яному стані; порушувати спокій позивача, погрожувати вигнати її з будинку при висловленні невдоволеності його поведінкою тощо.

Суд відкидає доводи представника відповідача адвоката, наведені у відзиві на позовну заяву про фіктивність оспорюваний договорів, так як сам відповідач заперечує наявність у нього умисну як сторони оспорюваних правочинів на умисне вчинення фіктивних правочинів.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача про те, що ним було сплачено позивачеві за оспорюваними довговорами вказані ним суми, так як така обставина не знайшгла свого ствердження в суді та суд переконаний, що таким доказом як матеріали перевірки звернення позивача поліцією, доводиться, що, в дійсності, жодної передачі коштів за спірне майно між сторонами не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З відповідача на користь позивача підлягають стягнення всі її судові витрати у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 280, 281, 223, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 202, 229, 203, 655, 210, 204, 215, 216 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

визнати недійсними:

-договір купівлі продажу будинку від 22.03.16 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмилою Василівною, реєстровий № 296;

-договір купівлі продажу земельної ділянки від 22.03.16 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмилою Василівною, реєстровий № 294;

та

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на:

-житловий будинок заг. пл. 70, 7 кв. м.; житловою пл. 52, 7 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 , що проведена 25.03.16 р. на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Ковельського міськнотокругу Волинської області Лехкобит Л.В.; індексний № 28932318, № запису про право власності 13867030;

- земельну ділянку пл. АДРЕСА_2 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № :05:009:0008, що проведена 25.03.16 р. на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Ковельського міськнотокругу Волинської області Лехкобит Л.В.; індексний № 28933313, № запису про право власності 13867903.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 333 (три тисячі триста тридцять три) грн, 52 коп. судових витрат.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_5 .

Представник позивача адвокат Ткачук Олександр Вікторович, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 41/3.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_6 .

Представник відповідача адвокат Золотько Ірина Іванівна, адреса: 45008 АДРЕСА_7 Ковель АДРЕСА_1 . Незалежності, 72.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмила Василівна, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 142.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний тест рішення суду виготовлений 05.09.19 р..