Головуючий суду 1 інстанції - Кутіщева Л.П.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 2-1283-10
Провадження № 22-ц/810/516/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Онопрієнко А.Є.

учасники справи:

позивач - Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу

Лутугинського районного суд Луганської області від 12 травня 2010 року, постановлену у складі судді Кутіщевої Л.П., в залі судових засідань Лутугинського районного суду Луганської області у м. Лутугине

у справі за заявою

Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області із заявою про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 2-1283-10 Лутугинського районного суду Луганської області за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині ухвали про забезпечення позову у вигляді обмеження права виїзду за межі України від 12.05.2010 року.

25 січня 2019 ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області було частково відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі Лутугинського районного суду Луганської області № 2-1283-10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині ухвали про забезпечення позову у вигляді обмеження права виїзду за межі України від 12 травня 2010 року, якою заяву ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Луганської філії ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову задоволено частково.

Обмежено право виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лутугине, Лутугинського району, Луганської області, громадянина України.

Не погодившись із ухвалою Лутугинського районного суду Луганської області від 12 травня 2010 року, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права просив скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк».

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що право стягувача на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Проте факт умисного ухилення від виконання зобов`язань стягувачом не доведено, а тому у суду відсутні підстави для вжиття заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦП України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» у поданій до суду заяві просив в порядку забезпечення позову обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань ,

- заборонити відділу у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Лутугинського РВ ГУМВС України в Луганській області, видачу відповідачу паспорта/проїзного документу,

- адміністрації державної прикордонної служби України вжити заходів тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів,

- обмежити особу /боржника/ у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, зобов`язати відділ у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Лутугинського РВ ГУМВС України в Луганській області, у разі наявності у відповідача іншого паспорту/проїзного документу внести відмітку про вилучення першого паспорту до того документа, що залишився в користуванні відповідача, посилаючись на те, що відповідач зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, щомісячних погашень кредиту не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 рішення Європейського Суду «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 р. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Крім того, відповідно до другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що повинен існувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За наведених обставин, колегія суддів, вважає обмеження у праві виїзду за кордон застосовано передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні заяви.

Відтак, ухвала Лутугинського районного суду Луганської області від 12 травня 2010 року постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лутугинського районного суд Луганської області від 12 травня 2010 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: