ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 644/1514/19

провадження № 22-ц/818/4252/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Бровченка І.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ;

відповідач : ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»;

представник відповідача: Дубовий Олександр Сергійович

третя особа: ОСОБА_3 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа ОСОБА_3 , про визнання ступеню провини в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та стягнення частки страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі представника Дубового Олександра Сергійовича, на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 червня 2019 року, постановлене суддею Шевченка С.В., в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 28 624, 50 грн. страхового відшкодування.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 25.05.2018 року на перехресті пр-ту Архітектора Альошина та вул. Лосівської у м. Харкові сталося зіткнення належного йому автомобіля Шевроле, д.н.з. НОМЕР_1 , яким він керував, та автомобіля ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті зіткнення автомобілям були спричинені механічні пошкодження. Співробітниками патрульної поліції було складено на обох водіїв протоколи про адміністративні правопорушенні: на водія ОСОБА_3 - за виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофору, а на нього - за те, що не було обрано безпечної швидкості руху в умовах дорожньої обстановки, яка склалась перед ДТП. Через закінчення строку накладення адміністративного стягнення провадження у справах за складеними протоколами було закрито. ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 і до якої він звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, встановила, що вина ОСОБА_3 в ДТП становить 50%, відтак йому було сплачено 31 805 грн. страхового відшкодування, що дорівнювало половині від встановленого страховиком розміру завданої йому матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобілю. Однак він вважає, що ступінь вини ОСОБА_3 в події ДТП має становити 95%, оскільки сталася вона через грубе порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 6 361 грн. у якості страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В решті позову - відмовлено. Стягнуто з ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Дубовий О . С . звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилався на те, що оскільки порушення Правил дорожнього руху водіями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мають причинно-наслідковий зв`язок, тобто проявом сукупних дій, які призвели до настання негативних наслідків у вигляді зіткнення транспортних засобів, що завдало обом майнової шкоди, Страховик обгрунтовано та правомірно застосував положення пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за наслідками чого, сплатив потерпілому (позивачу) страхове відшкодування в сумі 31 805,00 грн. Вказував на те, що відповідно до обставин розвитку скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно- правова відповідальність настала у двох водіїв: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Із урахуванням правового режиму регулювання спірних правовідносин, вважає висновок суду першої інстанції в частині ототожнення третьої особи із потерпілим помилковим, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить визначення правового статусу третьої особи. Зазначає, що згідно із п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Дефініція пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосовується в не залежності від ступеню вини осіб, винних у ДТП. Встановлення ступеню вини, не має правових наслідків, в контексті правовідносин із виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, дії водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , що виразились у порушенні Правил дорожнього руху є сукупними та такими, що мають причинно-наслідковий зв`язок із настанням негативних наслідків у вигляді зіткнення транспортних засобів. Звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положення пункту третього частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України є помилковим.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі представника Дубового Олександра Сергійовича не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2018 року на перехресті пр-ту Архітектора Альошина та вул. Лосівської у м. Харкові сталося ДТП за участю автомобіля Шевроле, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 і який належав йому, та автомобіля ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 співробітниками патрульної поліції було складено на обох водіїв протоколи про адміністративні правопорушенні: на водія ОСОБА_3 - за виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофору, а на водія ОСОБА_1 - за те, що ним не було обрано безпечної швидкості руху в умовах дорожньої обстановки, яка склалась перед ДТП. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.09.2018 року, у зв`язку з закінчення строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі за складеними протоколами було закрито. Вказані вище обставини підтверджуються відповідними копіями протоколів про адміністративне правопорушення та постановою суду.

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , заяву про виплату страхового відшкодування, що підтверджується копією наданої суду заяви.

На підставі акту огляду транспортного засобу - автомобіля Шевроле, д.н.з. НОМЕР_1 та ремонтної калькуляції, страховиком було встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 140 651 грн. 90 коп., при цьому вартість автомобілю до ДТП складала 137 590 грн. У зв`язку з чим, на підставі п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик визначив, що страховому відшкодуванню підлягає різниця між вартістю автомобілю до ДТП та після нього. Така різниця, відповідно до розрахунку страховика, склала 63 610 грн. (137 590 грн. - вартість до ДТП; 73 980 грн. - вартість після ДТП). Однак, на підставі п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач визначив, що ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню 50% від 63 610 грн. - 31 805 грн., які позивач, як він зазначав у позові, отримав 05.12.2018 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовані положення статті 1188 ЦК України, які є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1188 ЦК України, згідно з частиною 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням приписів зазначеної правової норми, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів вірно встановив обставини щодо наявності вини відповідача.

Протоколи про адміністративні правопорушення серії БД № 415812 від 18.06.2018 року та серії БД № 415698 від 07.06.2018 року свідчать про те, що ДТП сталася в результаті руху водія ОСОБА_3 на заборонений (червоний) сигнал світлофору та через те, що водієм ОСОБА_1 не було обрано безпечної швидкості руху в умовах дорожньої обстановки, яка склалась перед ДТП.

Відповідно достатті 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1статті 76ЦПК України).

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що сторонами не надано доказів, які б свідчили, що водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути ДТП, а тому з урахуванням характеру порушень Правил дорожнього руху України, які були допущені водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та встановлені працівниками патрульної поліції, ступень вини водія ОСОБА_3 складає 60%, водія ОСОБА_1 - 40%, внаслідок чого з ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненн. 6 361 грн. у якості страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Не ґрунтуються на закону доводи представника відповідача про наявність підстав для застосування п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно якого у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Зазначена норма підлягає застосуванню у разі, якщо шкода завдана іншій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки.

Дійсно, згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Між тим, за обставинами цієї справи про відшкодування шкоди просить один із учасників ДТП, яке сталося за наявності вини обох учасників. Отже відшкодування визначається у відповідній частці, розмір якої вірно встановив суд першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким надана належна оцінка, підстави для його скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі представника Дубового Олександра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - І.О. Бровченко

С.С. Кругова