ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7742/19 Справа № 212/3463/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивачка: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, яке постановлено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК») і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 146 055 грн. у зв`язку з отриманим нею професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 26 березня 2019 року їй було первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, оскільки внаслідок професійного захворювання відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, періодичний біль у попереково-крижовому відділі хребта, загальну слабкість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 35 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 700 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду і ухвалення нового рішення про зменшення суми відшкодування моральної шкоди до 20 000 гривень та стягнутих витрат на правничу допомогу до 1 000 гривень, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував, що позивач була попереджена про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймала запропоновані їй умови праці.

На думку апелянта судом не враховано, що відповідно до Акту розслідування професійного захворювання не встановлено винних осіб, котрі порушили норми охорони праці, які б знаходились у причинному зв`язку із виникненням у позивачки професійного захворювання та моральної шкоди.

Крім того, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає судовій практиці при розгляді аналогічних справ.

На думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати на користь позивача, зокрема на правничу допомогу в розмірі 2 700 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 працювала з 22 березня 2004 року по 04 серпня 2005 року на посаді вивантажувача пилу, з 04 серпня 2005 року по 05 жовтня 2018 року - машиністом конвеєра на ВАТ « ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК» (а.с. 15-15-зворот).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 23 січня 2019 року, професійне захворювання у позивача виникло за обставин праці на посаді машиніста конвеєра технологічної служби дробильної фабрики гірничо - збагачувального комбінату, де вона виконувала роботи з керування, обслуговування конвеєрів при транспортуванні гірничої маси. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень систем пилоподавлення, аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування позивачка підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. (а.с. 6).

Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 6).

Висновком МСЕК від 26 березня 2019 року позивачці первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням ( а.с. 8).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачці безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого вона отримала професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачки, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену їй моральну шкоду у зв`язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивачки у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно встановив, що позивачці була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував, що позивачка була попереджена про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймала запропоновані їй умови праці колегія суддів не бере до уваги оскільки, як видно з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 пропрацювала на підприємстві відповідача в період з 2004 року по 2018 рік. Висновком МСЕК від 26 березня 2019 року позивачці первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «ЦГЗК» - повинен відшкодувати позивачці моральну шкоду, так як, відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЦГЗК» про те, що судом не враховано, що відповідно до Акту розслідування професійного захворювання не встановлено винних осіб, котрі порушили норми охорони праці, які б знаходились у причинному зв`язку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди, оскільки, як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 січня 2019 року, причиною професійного захворювання позивачки є недосконалість технології збагачення руди, мавших місце порушень систем пилоподавлення, аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, внаслідок чого вона підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Не зазначення в Акті винних осіб ПрАТ «ЦГЗК» не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «ЦГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивачки професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивачки, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, тяжкості наслідків, які настали в її здоров`ї, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань позивачки, яка переносить постійний фізичний біль, з урахуванням ступеню вини відповідача та тривалості праці позивачки на підприємстві відповідача.

Посилання відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає розумності, виваженості та справедливості, є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини зокрема, і Постанові Пленуму Верховного Суду України у від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення судових витрат на користь позивачки, зокрема, на правничу допомогу в розмірі 2 700 гривень, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 03 квітня 2019 року уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Карнаух Т.В., згідно якого їй надана правнича допомога: консультація, правовий аналіз наданої документації клієнтом, формування переліку необхідних документів для забезпечення доказів по справі, копіювання документів для складання позовної заяви, вивчення судової практики суду касаційної інстанції, складання позовної заяви, представлення інтересів в суді (а.с. 23-26). На підтвердження понесення витрат на надання правничої допомоги позивачем надано прибутковий касовий ордер № 11 про сплату адвокату 3 900 грн. та акт розрахунок судових витрат відповідно до умов договору.

Враховуючи те, що справа розглянута судом першої інстанції в спрощеному позовному провадженні без участі сторін та позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 2 700 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: