ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 638/8724/17

провадження № 22-ц/818/3695/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Тичкової О.Ю.,

суддів: - Бурлака І.В.,

-Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання: Сидорчук М.О.

сторони справи:

позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

інші учасники справи:

треті особи: приватний нотаріус ХМНО Гончаренко Тарас Андрійович,

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу Пац Євгенії Олегівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 16 квітня 2019 року у складі судді Семіряд І.В. , -

УСТАНОВИВ :

08.06.2017 Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (на теперішній час - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради) звернулося в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання дій протиправними.

Позов мотивований тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 12.06.1998 по 08.08.2008 вони перебували в зареєстрованому шлюбі. 07.02.2008 ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 893. На час укладення зазначеного договору купівлі - продажу в квартирі були зареєстровані як батьки малолітньої ОСОБА_1 , так і вона сама. При цьому відчуження зазначеного жилого приміщення відбулось в порушення норм діючого законодавства України без погодження з органом опіки та піклування, що, в свою чергу, привело до порушення житлових прав малолітньої ОСОБА_1 , оскільки вона була позбавлена права користування спірною квартирою. Крім того, в день придбання зазначеного житлового приміщення ОСОБА_4 уклала кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», для забезпечення виконання якого уклала відповідний договір іпотеки, передавши в іпотеку спірне житлове приміщення. Оскільки ОСОБА_4 має боргові зобов`язання перед банківською установою, остання має право на звернення на предмет іпотеки шляхом реалізації квартири, що може призвести до виселення дитини з квартири та остаточного позбавлення її можливості користуватися зазначеним житлом. Тому позивач, діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 07.02.2008, визнавши протиправними дії співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як такі, що порушують житлові права неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , винести щодо них попередження про необхідність належно виконувати свої батьківські обов`язки.

Рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 16 квітня 2019 року позов Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, який діяв в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , задоволений частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (надалі Квартира), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 07 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Тарасом Андрійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 893 (т.1 а.с. 227-232).

Рішення мотивоване тим, що оспорюваний договір купівлі - продажу Квартири суперечить правам та інтересам малолітньої на час його укладення дитини - ОСОБА_1 саме, внаслідок відчуження співвідповідачем ОСОБА_2 Квартири, у якій на час укладення правочину була зареєстрована та постійно мешкала малолітня ОСОБА_1 , було суттєво звужено обсяг існуючих майнових прав дитини, що призвело до порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшенню та обмеженню її прав та інтересів щодо жилого приміщення, порушення гарантій збереження права дитини на житло. При цьому, відповідно до приписів ст.ст. 81, 83 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) співвідповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності укладення оскаржуваного позивачем договору купівлі - продажу. Позовні вимоги в частині визнання протиправними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як таких, що порушують житлові права неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та винесення щодо них відповідного попередження про необхідність належно виконувати свої батьківські обов`язки, задоволенню не підлягають, оскільки в розумінні приписів ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зазначений позивачем спосіб захисту порушених чи невизнаних прав (визнання протиправними дій фізичної особи з винесенням відповідного зобов`язального попередження) не передбачений ЦК України та ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , яка діє в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк»), посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (т. а.с. 238-243). А саме, судом не враховано, що сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. 07.02.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № HAD0GK01270081, відповідно до умов якого відповідач в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором надала в іпотеку Квартиру, яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 07 лютого 2008 року, укладеного між нею та ОСОБА_2 . На час укладення оспорюваного правочину ОСОБА_2 був власником квартири та як продавець засвідчив, що Квартира не передана в оренду ( найм ), користування, в тому числі малолітнім та неповнолітнім особам, а також те, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором, в тому числі прав і законних інтересів неповнолітніх та малолітніх осіб. Також сторонам за договором нотаріусом були роз`яснені положення ст.ст. 60-67 Сімейного кодексу України (надалі СК України) та ст.ст. 655-662 ЦК України. При укладанні договору відповідачем була надана довідка житлового кооперативу "Хризантема" про відсутність на дату укладання договору купівлі-продажу та іпотеки в домоволодінні неповнолітніх або малолітніх дітей. Згідно зазначеної довідки у Квартирі зареєстрований лише ОСОБА_6 . Питання щодо відсутності реєстрації в спірній квартирі неповнолітніх осіб станом на 07.02.2008 було досліджене в ході розгляду справи № 638/18360/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання договору іпотеки недійсним. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.12.2016 встановлено, що станом на 07.02.2008 неповнолітніх дітей в спірній квартирі зареєстровано не було та майнові інтереси дитини відсутні. Зазначені обставини всупереч вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України не враховані судом при розгляді дійсної цивільної справи. Неправдиве повідомлення батьками, які одночасно є законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі - продажу або іпотеки недійсними.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Посилаються на те, що суд правильно встановив обставини у справі, ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги викладені як заперечення третьої особи проти позову. Зазначені заперечення Банк мав подати до суду першої інстанції, проте він своїм процесуальним правом не скористався, жодних пояснень та доказів на їх підтвердження суду не надав. Судом установлено, що в результаті протиправної поведінки батьків порушено право неповнолітньої дитини на користування Квартирою , що заборонено законом та є підставою для визнання оспорюваного договору купівлі - продажу недійсним. Доводи апелянта є хибними та висновків викладених в рішенні суду не спростовують. При цьому, позов у задоволеній судом першої інстанції частині ними визнаний.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України).

Як установлено судовим розглядом і вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 09.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстровим № 2596, ОСОБА_6 був власником Квартири. 07.02.2008 ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі - продажу зазначеної Квартири (т.1 а.с. 9), який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 893 (надалі Договір).

Згідно пункту 7 Договору ОСОБА_6 свідчив про те, що згадана квартира не передана в оренду (найм), користування, в тому числі малолітнім та неповнолітнім особам, а також те, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів осіб, яких ОСОБА_6 зобов`язаний утримувати за законом чи договором, в тому числі прав і законних інтересів неповнолітніх та малолітніх осіб. Також згідно Примітки до Договору нотаріусом були роз`яснені сторонам за Договором положення ст. ст. 60-67 СК України та ст. ст. 655-662 ЦК України.

07.02.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № HAD0GK01270081, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 97 200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.02.2028 (т.1 а.с. 18-20).

07.02.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором надала в іпотеку Квартиру (т. 1 а.с. 15-17).

Співвідповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з 12.06.1998 по 08.08.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними копії паспорту громадянина України ОСОБА_6 ( т.1 а.с. 11 зворот).

Згідно даних копії свідоцтва про народження від 12.08.2003 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 14).

ОСОБА_1 з 10.09.2003 була зареєстрована у Квартирі, що підтверджується даними копії картки прописки ( т.1 а.с. 12) та копії довідок Житлового Кооперативу « Хризантема» від 29.11.2011, 07.10.2015 та 26.01.2017 (т.1 а.с. 21 - 23).

Згідно вищезазначених довідок у Квартирі крім неповнолітньої зареєстровані та проживають: ОСОБА_8 - з 12.11.1991, ОСОБА_6 - з 15.04.2006, ОСОБА_9 - з 31.05.1996, ОСОБА_10 - з 28.10.2006, ОСОБА_3 - з 03.01.2017. Власник квартири - ОСОБА_4 у Квартирі не зареєстрована, на її ім`я відкритий особовий рахунок.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.04.2016 був визнаний дійсним договір найму договору найму (оренди) Квартири, укладений усно 29.02.2008 між власником Квартири - наймодавцем ОСОБА_4 та наймачами - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Відповідно до умов договору найму ОСОБА_4 надала Квартиру у строкове платне користування до 01.01.2023 (т. 1 а.с. 216 - 217).

Згідно п. 3 вищезазначеного договору найму квартира, що здається в найм, призначена для проживання в ній наймача та членів його родини, включаючи дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (надалі Департамент), суд першої інстанції керувався вимогами ст. 17 Закону України « Про охорону дитинства» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) та виходив з того, що текст Договору не містить посилань на отримання батьками дитини попередньої згоди відповідного органу опіки та піклування щодо відчуження майна, права на яке має неповнолітня ОСОБА_1 Не містить оспорюваний Договір і даних про те, що ОСОБА_6 діяв за згодою дружини - ОСОБА_3 . Таким чином, при укладені Договору ОСОБА_6 не проінформував покупця - ОСОБА_4 щодо наявності права користування квартирою у малолітньої дитини.

Суд також виходив з того, що відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору підтверджується також даними листа начальника архівного відділу Харківської міської ради від 17.11.2016 (т.1 а.с. 24) та не заперечується відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , які визнали позов Департаменту.

Встановивши факт відсутності попередньої згоди Департаменту на укладення ОСОБА_6 Договору, суд дійшов висновку, що це призвело до порушення прав ОСОБА_1 , яка була на той час малолітньою і мала право користування Квартирою. У задоволені позову про визнання дій співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 протиправними, такими, що порушують житлові права неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та винесення щодо них попередження про необхідність належно виконувати свої батьківські обов`язки, відмовлено тому, що позивачем невірно обраний спосіб захисту цивільного права.

Проте судова колегія погодитися з зазначеним висновком суду не може.

Питання щодо відсутності в нотаріуса даних про реєстрацію у Квартирі неповнолітніх осіб станом на час укладення Договору (7 лютого 2008 року ) було досліджене в ході розгляду справи № 638/18360/15-ц за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання договору іпотеки від 07.02.2018 недійсним. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.12.2016 у цій справі було встановлено, що станом на 07.02.2008 неповнолітніх дітей в Квартирі зареєстровано не було та порушення їх майнових інтересів відсутнє. ОСОБА_1 не мала та не має права власності на Квартиру. Вона набула право користування квартирою як член сім`ї ОСОБА_6 (т.1 а.с. 244-246).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882 (яка діяла на момент вчинення правочину), у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Згідно пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк» між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 існує родинний зв`язок. Останні знали про наявні права малолітньої дитини на користування Квартирою при укладені Договору та договору іпотеки з банком. Але продавець квартири - ОСОБА_6 надав нотаріусу та Банку довідку з місця проживання від 29.01.2008, згідно з якою у Квартирі зареєстрований лише ОСОБА_6 , відомості про реєстрацію або проживання неповнолітньої ОСОБА_1 у Квартирі відсутні (т.2 а.с. 78).

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, та може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10.10.2018 у цивільній справі № 359/10886/15-ц.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» пояснила, що рішенням Дзержинського районного суду від 26.09.2013 у цивільній справі № 2011/17542/12 звернуто стягнення на Квартиру за договором іпотеки від 07.02.2008 та виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 з Квартири (т.2 а.с. 79 - 83). Проте відповідно до вимог Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання зазначеного рішення зупинене на час дії мораторію.

Рішення про виселення ОСОБА_3 та її неповнолітньої доньки судом не приймалося.

Статтею 12 Закону України № 2623-IV від 02.06.2005 «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Частиною третьою статті 17 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 «Про охорону дитинства» (у редакції чинній на момент укладення договору іпотеки) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Згідно ч. 4. ст. 311 ЦК України, що розміщена у главі 22 ЦК України «Особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи», фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Таким чином право користування квартирою віднесено законодавцем до особистих немайнових прав особи.

Задовольняючи позов, суд взяв за основу лише відсутність дозволу органу опіки та піклування та не врахував, що уклавши Договір батьки дитини розпорядилися майном, право на користування яким мала дитина, але майже одночасно потурбувалися про те, щоб дитина була забезпечена постійним місцем проживання, уклавши з новим власником договір найму від 29.02.2008.

Відповідно до ст. 177 СК України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Судова колегія вважає, що суд, установивши, що з дня укладення Договору до теперішнього часу дитина постійно проживає та зареєстрована у Квартирі, на підставі договору найму укладеного з її матір`ю, дійшов помилкового висновку про порушення її права на користування житлом та суттєве звуження належних неповнолітній майнових прав.

Висновок суду про відсутність згоди співвласника квартири ОСОБА_3 на укладення Договору взагалі знаходиться поза межами пред`явленого Департаментом позову та не має правового значення при вирішенні дійсної цивільної справи.

Судова колегія також не може погодитися з висновком суду про відмову у задоволені позову Департаменту про визнання дій співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 протиправними, такими, що порушують житлові права неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та винесення щодо них попередження про необхідність належно виконувати свої батьківські обов`язки тому, що статтею 16 ЦК України зазначений спосіб захисту не передбачений.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені ч.2 ст.18 СК України, до них зокрема відносяться: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

В супереч вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України Департамент не надав суду належних та допустимих доказів протиправної поведінки батьків неповнолітньої ОСОБА_1 , а саме того, що в результаті відчуження Квартири остання була позбавлена права користування Квартирою.

Тому в задоволені позову в частині визнання дій співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 протиправними, такими, що порушують житлові права неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , та винесення щодо них попередження про необхідність належно виконувати свої батьківські обов`язки належить відмовити з цих підстав.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у відповідності до п.п.1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову задоволені позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1,7 ст. 141 ЦПК України).

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради при подачі позову в інтересах ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, оскільки судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб (п.14 ч.2 ст.3 Закону України №3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір»).

Тому враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» та відсутність підстав для задоволення позову, сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2400 грн (т.1 а.с. 247) підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Пац Євгенії Олегівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Тарас Андрійович, Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання дій протиправними - відмовити.

Сплачений Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

А.В. Котелевець