Єдиний унікальний номер 266/3444/19
Номер провадження 22-ц/804/2531/19
Головуючий у 1-й інстанції Федотова В.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Попова С.А.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фладко» на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Фладко», Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

1.Мотивування позивача.

14 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просилавідшкодувати їй моральну шкоду, яку вона зазнала у зв`язку з втратою рідної людини - сина ОСОБА_4 , в розмірі 100000,00грн., стягнувши її з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі ПрАТ СК «ПЗУ Україна»)в розмірі 3654,00грн., а з Приватного підприємства «Фладко» (надалі ПП «Фладко»)в розмірі 96346,00грн., крім того стягнути з ПП «Фладко» на її користь витрати на юридичну допомогу в сумі 1156,08грн., а з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в сумі 43,80грн.

В мотивування позовної заяви, зазначила, що 26 січня 2015 року близько 16 години 50 хвилин в темний час доби, водій ОСОБА_2 керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем «МАЗ-555102220» з причепом, який належить ПП «Фладко», здійснював рух по проїзній частині вул. Інтернаціональна, з боку вул. Гагаріна в напрямку проспекту Адмірала Луніна, в Приморському районі м. Маріуполя. В той час, коли водій ОСОБА_2 на керованому їм автомобілі проїжджав нерегульовану ділянку проїзної частини вул. Інтернаціональна, в районі будинку № 18 по вул. Інтернаціональна, то скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 від отриманих травм помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2. В результаті вищевказаного їй, як матері заподіяно моральну шкоду.

2.Рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПП «Фладко» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 76346 грн. 00 коп. Стягнуто з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3654 грн. 00 коп. Стягнуто з ПП «Фладко» на користь ОСОБА_1 в порядку компенсації витрат на професійну правничу допомогу 1145 грн. 16 коп. Стягнуто з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU) на користь ОСОБА_1 в порядку компенсації витрат на професійну правничу допомогу 54 грн. 84 коп. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу належить право вимоги як в договірному так і в деліктному зобов`язанні і вона на власний розсуд обрала спосіб захисту свого права на відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції в повному обсязі задовольнив вимоги до страхової компанії, а до ПП «Фладко» частково. Визнаючи, що позивачу смертю сина спричинена значна моральна шкода, суд першої інстанції врахував, що потерпілий в момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння та саме його дії стали причиною настання нещасного випадку. Вказана обставина стала підставою для зменшення розміру моральної шкоди, яку позивач просила стягнути із ПП «Фладко».

3.Позиція відповідача ПП «Фладко»

Не погодившись з даним рішенням відповідачПП «Фладко» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ПП «Фладко» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність ПП «Фладко» на момент скоєння ДТП належним їм транспортом була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», то і шкоду повинна відшкодовувати дана страхова компанія.У момент дорожньо-транспортної пригодиОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, пересувався у темний час доби проїзною частиною, а не спеціально відведеною ділянкою дороги для пересування пішоходів. В момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 знаходився між автомобілем та причепом, чого водій ніяким чином не міг запобігти. Підтвердженням вказаного є постанова про закриття кримінального провадження №00148 від 25 червня 2015 року відносноводія ОСОБА_2 , який знаходився у трудових відносинах з відповідачем та керував належним їм транспортним засобом, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Позивачем не надано розрахунку розміру моральної шкоди, не надано жодного доказу підтверджуючого факт завдання їй моральної шкоди. До того ж, ОСОБА_4 до моменту настання смерті був довгий час безробітною особою та ніяким чином матеріально не допомагав та не міг допомагати своїм батькам пенсіонерам в зв`язку з відсутністю грошових коштів, а навпаки жив з ними за їх рахунок. Окрім цього, позивач наполягає на стягненні з ПП «Фладко» грошової компенсації у розмірі 1 200,00 грн. за правову допомогу, за якою вона зверталась до АО «Перша колегія адвокатів». Проте, на підставі с.15 ЦПК та ЗУ «про безоплатну правову допомогу» вона мала законне право звернутись за безоплатною правовою допомогою та отримати її.

4.З`ясування позицій сторін

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення першої інстанції - залишити без змін.

Представники відповідачаСухомлинова Є.Д. та МагдалицД.І.в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися позивач та третя особа ОСОБА_2 про дату час та місце розгляду справи попереджені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в повній мірі.

5. Нормативні та законодавчі акти в якості обґрунтування висновків суду.

Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За роз`ясненнями в п.п. 3, 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п. 8 вищевказаної постанови № 4 роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23, п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. N 1961-IV, з подальшими змінами (в редакції на 26.01.2015р.) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

6. Висновки колегії суддів

Судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі - ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом РАЦС Оренбургської області 11.04.1991р. (а.с. 8).

Факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видано 28 січня 2015 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 104 (а.с. 9).

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 25 червня 2015 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України,26 січня 2015 року близько 16 години 50 хвилин в темний час доби, водій ОСОБА_2 керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем «МАЗ-555102220», державний номер НОМЕР_3 , з причепом «ГКБ-3498», державний номер НОМЕР_4 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Інтернаціональна, з боку вул. Гагаріна в напрямку проспекту Адмірала Луніна, в Приморському районі м. Маріуполя. На нерегульованій ділянці проїжджої частини вул. Інтернаціональна, в районі будинку № 18 по вул. Інтернаціональна, водій ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , від отриманих травм помер у лікарні 27.01.2015 року. (а.с. 11-12).

Колегія суддів погоджується з обставинами та висновками суду першої інстанції, вважає їх повними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, щооскільки цивільно-правова відповідальність ПП «Фладко» на момент скоєння ДТП належним їм транспортом була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», то і шкоду повинна відшкодовувати дана страхова компанія-неспроможні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.01.2016 у справі N 6-2808цс15, від 14.09.2016р. у справі N 6-725цс16 та Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 344/10730/15-ц право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

В даному конкретному випадку позивач звернулася з вимогами про відшкодування моральної шкоди і до страхової компанії і до власника транспортного засобу, причетного до ДТП. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову стосовно обох відповідачів. Проте враховуючи, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,передбачено, що таке страхового відшкодування обмежено12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі, встановленими законодавством на день настання страхового випадку, позивач вважаючи цю суму недостатньою висунула вимоги і до ПП «Фладко».

Доводи апеляційної скарги, що на момент дорожньо-транспортної пригодиОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, пересувався у темний час доби проїзною частиною, а не спеціально відведеною ділянкою дороги для пересування пішоходів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, а є лише підставою для зменшення розміру пред`явленої вимоги.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не повинна була за правовою допомогою звертатись до АО «Перша колегія адвокатів», оскільки на підставі ст.15 ЦПК та ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» мала законне право звернутись за безоплатною правовою допомогою та отримати її - непереконливі. Вказаним Законом передбачено право особи звертатися за безоплатною правовою допомогою, проте це не є її обов`язком.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 30вересня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фладко» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді І.П. Мироненко

С.А. Попова