Справа № 442/1369/18 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2666/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника АТ «Державний ощадний банк

України» - Мірошнікова П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона з 2012 року працювала старшим контролер-касиром ТВБВ №10013/25 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». 23.05.2017 року до ТВБВ №10013/0254 звернувся клієнт, який надав оригінал паспорта та ідентифікаційного коду для оформлення карткового рахунку. Її порушення полягають у тому, що 23.05.2017 року вона самовільно змінила наявні у Банку дані про особу клієнта ОСОБА_2 у даті видачі паспорта з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та у даті народження з « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого з використанням змінених даних відкрила поточний рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та видала платіжну картку з каси Банку. З часом було виявлено, що невстановлена особа з використанням Веб-банкінгу зняла кошти у банкоматах АТ «Ощадбанк» та ПАТ «Приватбанк» в сумі 144095,00 грн., які належали ОСОБА_2 . Під час проведення службового розслідування клієнт ОСОБА_2 пояснив, що зі свого карткового рахунку останній раз знімав кошти 03.11.2016 року в сумі 25000 грн., станом на вказану дату залишок на рахунку становив 145095.00 грн. 31 коп., більше операцій по своєму рахунку він не проводив. Згідно висновку службового розслідування, за грубе порушення вимог п. 3.7.4 та 3.7.5 та додатку 3 «Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк»» до неї, як контролера-касира ТВБВ №10013/0254, застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за втрату довір`я відповідно до п.2 ст.41 КзПП України. Згідно пункту 2 статті 41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. За цією підставою можуть бути звільнені працівники, які безпосередньо обслуговують грошові товарні або культурні цінності. І оскільки вона не є таким працівником, то не підлягала звільненню на підставі п.2 ст. 42 КЗпП України. Зазначає, що у випадку, котрий мав місце в даній справі, вона не вчиняла жодних протиправних дій з ввіреними їй грошовими цінностями, відповідальність за які несла в силу своїх обов`язків. Вважає, що якщо вина працівника у вчиненні конкретних дій не встановлена належним чином, то трудовий договір з мотивів втрати довір`я розірваний з ним бути не може. Також зазначає, що з наказом про звільнення вона не була ознайомлена, оскільки перебувала на амбулаторному лікуванні з 04.01.2018 року по 06.02.2018 року. При виході з лікарняного 06.02.2018 року її не було допущено до роботи, натомість їй надали наказ від 06.02.2018 року №167-к про зміну дати звільнення. Підставою для звільнення за втрату довір`я був висновок службового розслідування від 22.12.2017 року, з яким її теж належним чином не ознайомили. Крім цього, відповідачем не було видано їй трудової книжки, що порушує ст. 47 КЗпП (таку отримала лише 28.02.2018 року). З наведених підстав просила позов задовольнити повністю.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що для розірвання трудового договору по пункту 2 статті 41 КзпП України потрібна наявність трьох умов: працівник безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.д.); винна дія працівника; втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого їм органу. При цьому має значення чи під час проступку, який став підставою для звільнення,працівник дійсно обслуговував матеріальні цінності. Зазначає, що поняття «грошові цінності» не вживається в законодавстві України, проте Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 містить подібне значення - «валютні цінності», яке, по суті, є родовим поняттям і охоплює валюту України, іноземну валюту, банківські метали. Як вбачається з даного визначення платіжна картка не віднесена до категорії грошових цінностей. Вказує, що поняття банківської платіжної картки як матеріальної цінності чинним законодавством не визначено. Зазначає і те, що відповідачем не доведено порушення нею п. 3.7.4 та п. 3.7.5 «Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк» та п.3.1, 3.2, 3.3. «Порядку відкриття, ведення, закриття вкладних (депозитних) та поточних рахунків фізичних осіб, їх супроводження та подальший контроль за ними в установах банку, в яких впроваджена АБС «Барс Millenium». При цьому положення «Порядку відкриття, ведення, закриття вкладних (депозитних) та поточних рахунків фізичних осіб, їх супроводження та подальший контроль за ними в установах банку, в яких впроваджена АБС «БАРС Millennium», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 22.10.2010 року №477, не могли бути підставою для її звільнення, так як такі дії регулюються окремим нормативним документом, а саме, «Порядком емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк»», відтак вважає, що відсутня відповідно до п.2 ч.1 ст. 42 КЗпП України кваліфікуюча обставина для її звільнення, а саме наявність вини. Також покликається на те, що вільне тлумачення норм законодавства про працю привело до того, що втрата довіри може мати місце в будь-якому випадку виконання працівником роботи на підставі договору про повну матеріальну відповідальність, навіть не пов`язаної із безпосереднім обслуговуванням грошей чи інших цінностей, а відтак вважає, що відповідно п.2 ч.1 ст. 42 КзпП України наказ про її звільнення слід вважати незаконним. Зазначає, і те, що вона не мала технічної змоги перевірити достовірність даних з наданих документів зловмисниками, оскільки в неї не було особової справи ОСОБА_2 та те, що у її відділені не було доступу до систем банку в режимі онлайн.

Покликається і на те, що її було звільнено в день коли вона перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, однак відповідачем було замінено дату її звільнення та видано наказ від 06.02.2018 року №167-к. Також вказує на те, що банком повідомлення про отримання трудової книжки свідомо направлялась не за її адресою, зокрема, вона зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , проте листи їй направлялись за адресою: АДРЕСА_2 . Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, поясненняпредставника АТ «Державний ощадний банк України» - Мірошнікова П.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , будучи матеріально відповідальною особою, на яку відповідно до посадової інструкції покладено виконання трудових обов`язків по виконанню операцій, які пов`язані з обслуговуванням грошових цінностей, та носять відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей, грубо порушила вимоги п.п.З.7.4., 3.7.5. та додатку 3 Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» №196 від 28.03.2012р., та п.п.3.1., 3.2., 3.3. Порядку відкриття, ведення, закриття вкладних (депозитних) та поточних рахунків фізичних осіб, їх супроводження та подальший контроль за ними в установах банку, в яких впроваджена АБС «БАРС Millennium», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 22.10.2010р. №477, у зв`язку з чим була правомірно звільнена на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП Україним.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення покладається на роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з АТ «Ощадбанк» та працювала на посаді старшого контролера-касира ТВБВ №10013/0254 філії-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Відповідно до розділу 2 посадової інструкції, старший контролер-касир забезпечує своєчасне та якісне проведення банківських операцій; організовує первинний облік, збирання, оцінку, опрацювання, накопичення відповідної інформації; організовує роботу щодо забезпечення збереження грошових коштів і цінностей; здійснює операції з приймання/видачі готівки та цінностей до/із сховища цінностей, передбачені діючими нормативними документами; забезпечує правильне застосування чинних законодавчих актів України, нормативних актів НБУ, внутрішніх нормативних документів Банку; зберігає інформацію, що становить банківську, комерційну таємницю або носить конфіденційний характер; здійснює усі банківські операції згідно наданого дозволу; здійснює операції з розрахунково-касового обслуговування клієнтів; приймає платежі; здійснює видачу та приймання грошових коштів за рахунками клієнтів; здійснює операції з оформлення виплат/приймання коштів за грошовими переказами; здійснює облік готівки, цінностей і цінних бланків; здійснює операції по РОБ-терміналу, видачу банківських платіжник карток та ПІН-конвертів для фізичних і юридичних осіб; здійснює закриття операційного дня та складання щоденної звітності; забезпечує передачу первинних документів за касовими операціями у складі щоденної звітності до філії банку; дотримується правил зберігання документів, особових рахунків, карток із зразками підписів, штампів та печаток, бланків, банківської звітності; формує первинні документи щоденної звітності за касовими операціями; своєчасно інформує керівництво ТВБВ про всі обставини, що загрожують забезпеченню схоронності готівки та цінностей; контролює здійснення фінансових операцій, які відносяться до сумнівних або можуть бути пов`язані з легалізацією кримінальних доходів; здійснює проведення ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, проведення уточнення відомостей, отриманих під час ідентифікації та вивчення клієнтів, ведення електронних анкет клієнтів; виявлення факту належності клієнта або особи, яка діє від його імені; визначення критеріїв ризиків клієнтів та здійснення застережних заходів/належних заходів; вжиття заходів щодо отримання додаткових документів та/або відомостей щодо фінансових операцій.

Відповідно до п.п.1.3., 1.5. посадової інструкції, старший контролер-касир має доступ до інформації, що становить банківську та комерційну таємницю, або носить службовий чи конфіденційний характер, та є матеріально-відповідальною особою.

Згідно з п.4.1. посадової інструкції, старший контролер-касир несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання функцій та обов`язків, встановлених цією посадовою інструкцією; недотримання положень, інструкцій та інших розпорядчих документів банку; матеріальну шкоду, заподіяну з його вини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував, що згідно з п.1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 18.03.2016 року, укладеного з ОСОБА_1 , працівник, що обіймає посаду старший контролер касир або виконує роботу безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей і в зв`язку з викладеним зобов`язується обережно поводитися з переданим йому на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходи щодо запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про усі обставини, що загрожують безпеці зберігання довірених йому цінностей; суворо дотримуватись встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання; не розголошувати ніде, ніколи і ні за яких обставин відомі йому операції щодо зберігання цінностей, їх відправки, перевезення, охорони, сигналізації, а також службові доручення щодо каси.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що результаті моніторингу поточних рахунків клієнтів, банком виявлено наявність сумнівних операцій по рахунках клієнта ОСОБА_2

Наказом від 06.12.2017 року №928 у філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» створено комісію для проведення службового розслідування по встановленню причин та обставин списання коштів з рахунку ОСОБА_2 в сумі 144 095 грн. та можливих порушень з боку працівників банку.

За результатом службового розслідування, 22.12.2017 року комісія прийшла до висновку про наявність в діях старшого контролера-касира ТВБВ №10013/0254 ОСОБА_1 грубого порушення вимог п.п.3.7.4., 3.7.5. та додатку 3 Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк», затверджених постановою правління АТ «Ощадбанк» №196 від 28.03.2012 року, та п.п.3.1., 3.2., 3.3. Порядку відкриття, ведення, закриття вкладних (депозитних) та поточних рахунків фізичних осіб, їх супроводження та подальший контроль за ними в установах банку, в яких впроваджена АБС «БАРС Millennium)), затверджених постановою правління АТ «Ощадбанк» від 22.10.2010 року №477.

Зокрема, мало місце грубе порушення наступних вимог:

-п.3.7.4. розділу 3.7. «Ідентифікація Клієнтів» Порядку №196 від 28.03.2012р.: Незалежно від того чи має Клієнт діючі рахунки у Банку, ідентифікація його та відкриття йому Рахунку здійснюється у порядку згідно розділу 3;

-п.3.7.5. розділу 3.7. «Ідентифікація Клієнтів» Порядку №196 від 28.03.2012р.: Якщо під час ідентифікації Клієнта були виявлені ознаки потенційного шахрайства або правопорушення, за які передбачена кримінальна відповідальність, відповідальний працівник фронт-офісу повідомляє по телефону підрозділ банківської безпеки установи банку, який в свою чергу повідомляє про це департамент банківської безпеки центрального апарату для прийняття рішення стосовно інформування інших установ Банку та/або правоохоронних органів;

-додаток 3 Порядку №196 від 28.03.2012р.: Документи, необхідні для відкриття Рахунку;

-п.3.1. Порядку №477 від 22.10.2010р.: Для відкриття вкладного рахунку фізичній особі в АБС „БАРС" необхідно внести інформацію про дані вкладника;

-п.3.2. Порядку №477 від 22.10.2010р.: Уповноважений працівник установи Банку, що здійснює депозитні операції в установі банку (далі - уповноважений працівник) вносить такі дані про вкладника: прізвище, ім`я, по батькові; дата народження; серія і номер паспорта або документа, що його замінює; дата видачі та найменування органу, що видав документ; резидентність; дані документу, виданого органом державної податкової служби, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (якщо вкладник є резидентом); адреса; фактична адреса проживання; поштовий індекс; телефон тощо. Дані про вкладника заносяться до системи кирилицею у точній відповідності із наданими клієнтом документами;

-п.3.3. Порядку №477 від 22.10.2010р.: У разі, якщо фізична особа має відкриті рахунки в установі Банку, то при відкритті вкладного рахунку в АБС „БАРС" уповноважений працівник установи Банку здійснює пошук інформації про вкладника. Пошук може здійснюватись за одним із реквізитів фізичної особі: прізвище, ім`я, по батькові (ПІБ), реєстраційний номер облікової картки платника податків, дата народження, серія або номер паспорту.

Враховуючи зміст та характер допущених порушень, комісія рекомендувала звільнити ОСОБА_1 у зв`язку із втратою довір`я.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «збереження». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, збереженням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, і що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок по обслуговуванню цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16.

Як роз`яснено в абзаці 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Зважаючи на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що втрата довір`я зумовлена тим, що ОСОБА_1 , будучи матеріально відповідальною особою, на яку відповідно до посадової інструкції покладено виконання трудових обов`язків по виконанню операцій, які пов`язані з обслуговуванням грошових цінностей, та носять відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей, грубо порушила вимоги п.п.З.7.4., 3.7.5. та додатку 3 Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» №196 від 28.03.2012р., та п.п.3.1., 3.2., 3.3. Порядку відкриття, ведення, закриття вкладних (депозитних) та поточних рахунків фізичних осіб, їх супроводження та подальший контроль за ними в установах банку, в яких впроваджена АБС «БАРС Millennium», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 22.10.2010р. №477.

Порушення ОСОБА_1 полягає у тому, що 23.05.2017 року вона самовільно змінила наявні у Банку дані про особу клієнта ОСОБА_2 у даті видачі паспорта з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та у даті народження з « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого з використанням змінених даних відкрила поточний рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та видала платіжну картку з каси Банку.

Виявивши 23.05.2017 року при ідентифікації особи клієнта невідповідність у даних щодо дати народження та дати видачі паспорта із даними, якими володіє Банк, ОСОБА_1 була зобов`язана відмовити у відкритті рахунку та повідомити підрозділ банківської безпеки, чого нею не було зроблено.

Крім зазначених винних дій ОСОБА_1 , наявність яких сама по собі є достатньою для втрати довір`я до неї з боку Банку, відбувся факт заволодіння невстановленою особою шляхом використання системи дистанційного розпорядження рахунком WEB-банкінг коштами клієнта ОСОБА_2 в сумі 144 095 грн., які у відповідності до Порядку відшкодування майнової шкоди, завданої АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» №799 від 12.11.2013р., Банк був вимушений відшкодувати ОСОБА_2 за рахунок витрат Банку з відображенням на позабалансовому рахунку №9618 ст.06 «Заборгованість за вкладними (депозитними) операціями, в.т.ч. пов`язані з шахрайськими діями» (розпорядження від 29.12.2017р. №8877), чим завдано АТ «Ощадбанк» збитків на суму 144 095 грн.

Як вбачається з листа Трукавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області від 25.01.2019 року у кримінальному провадженні №0000014, у якому АТ «Ощадбанк» визнано потерпілим, 14.01.2019 року ОСОБА_1 повідомлено підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України (розтрата чужого майна, яке було їй ввірене, вчинене за попередньою змовою групою осіб). 21.01.2019 року ОСОБА_1 оголошено в розшук, а досудове розслідування зупинено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин наведені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача з займаної посади за пунктом 2 статі 41 КЗпП України дотримано вимоги чинного трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про те, що втрата довіри може мати місце в будь-якому випадку виконання працівником роботи на підставі договору про повну матеріальну відповідальність, навіть не пов`язаної із безпосереднім обслуговуванням грошей чи інших цінностей, а відтак вважає, що відповідно п.2 ч.1 ст. 42 КзпП України наказ про її звільнення слід вважати незаконним є необґрунтованими, оскільки у даному випадку важливим є те, що у роботодавця у зв`язку з допущенням порушення у роботі ОСОБА_1 відсутня довіра до неї, тому подальше виконання позивачем своїх посадових обов`язків з нарахування заробітної плати та інших виплат працівникам установи є неможливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що в день звільнення їй не було видано трудову книжку, а також те, що банком повідомлення про отримання трудової книжки свідомо направлялась не за її адресою, є безпідставними оскільки 04.01.2018 року відповідачем на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки або надання письмової згоди на відправлення трудової книжки поштою, як цього вимагає п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року), однак рекомендований лист повернуто відправнику за закінченням встановленого строку зберігання, тому трудова книжка ОСОБА_1 залишена роботодавцем на зберігання до з`явлення звільненого працівника.

Доводи ОСОБА_1 про те, що її звільнено в період тимчасової непрацездатності не відповідають дійсності, оскільки при виході її на роботу 06.02.2018 року та наданні доказів поважності причин відсутності на роботі за період з 04.01.2018 року до 05.02.2018 року, відповідачем, із врахуванням приписів ч. 3 ст.40 КЗпП України, було видано наказ №167-к від 06.02.2018 року, яким змінено дату звільнення з 04.01.2018 року на 06.02.2018 року, про що під розписку доведено до відома працівнику.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2018 року ОСОБА_1 повторно не з`явилася отримати трудову книжку, у зв`язку з чим 06.02.2018 року на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , відповідачем було повторно надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки або надання письмової згоди на відправлення трудової книжки поштою, як цього вимагає п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993р.), а також для ознайомлення з висновком службового розслідування від 22.12.2017 року, однак рекомендований лист повернуто відправнику за закінченням встановленого строку зберігання, тому трудова книжка ОСОБА_1 залишена роботодавцем на зберігання до з`явлення звільненого працівника.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05.09.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.