Справа № 628/1747/19
Провадження № 2/628/859/19
30 вересня 2019 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Шиховцової А.О.,
за участю секретаря - Шевченко О.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Куп`янську цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Куп`янської міської ради Харківської області про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку,
ОСОБА_1 позивається до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Куп`янської міської ради Харківської області про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 із зняттям його з реєстраційного обліку за цією адресою.
Свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що на праві власності згідно договору найму житлового приміщення в будинках місцевих рад трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій УРСР від 28.03.1984 року їй належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона значиться зареєстрованою і фактично проживає. У вказаній квартирі ще значиться і відповідач - її син ОСОБА_2 , який з 07.07.2004 року за місцем реєстрації не проживає і у теперішній час мешкає в РФ, має вид на проживання в РФ та в подальшому отримає громадянство РФ. В квартирі за місцем реєстрації відповідач не проживає та відсутнє будь-яке його особисте майно із 07.07.2004 року і по теперішній час. До міста Куп`янськ за цей час він також не приїздив і не має наміру приїхати та знятися з обліку. У теперішній час відповідач не є членом її сім`ї не приймає участі в утриманні квартири, сплати комунальних послуг, не вносить свій вклад в ремонт та обслуговування квартири. Позивач зазначає, що за таких обставин вона позбавлена права на отримання субсидії по сплаті комунальних послуг.
Ухвалою суду від 03.07.2019 р. провадження у справі відкрито.
Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2019 року справу прийнято в провадження судді Шиховцової А.О.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надавши через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розглянути дану справу без її участі, підтримує уточнені позовні вимоги та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, змінені позовні вимоги одержав. Відзив не надійшов.
Від третьої особи виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, заперечення проти позову відсутні, просить позов задовольнити.
Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, згідно договору найма житлового приміщення в будинках місцевих рад трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій УРСР від 28.03.1984 року та довідки керівника ОСББ «Успіх-38» від 05.09.2019 р. № 140, позивач ОСОБА_1 є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 - з 20.05.1990 року, в якій проживає та зареєстрована (а.с.11, 12, 53). Окрім позивача, у цій квартирі значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 (а.с.16). Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується актом від 13.05.2019 р. про його не проживання за місцем реєстрації з 2014 року (а.с.9).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз`яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в жилому приміщенні, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування жилим приміщенням.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.
Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року, тобто понад встановлені законом строки без поважних причин, самостійно виїхав з квартири в інше місце проживання, при цьому перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив, матеріали справи вказують на те, що він проживає в іншому населеному пункті іншої країни, що також свідчить про те, що він вибув з спірного житлового будинку у інше постійне місце мешкання. Випадків, передбачених ст. 72 ЖК України, на підставі яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім членом сім`ї наймача, немає.
Таким чином, суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення зміненої позовної заяви в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 11, 12 13, 78, 79, 81,89, 264, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 71,72 Житлового кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Уточнений позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: /підпис/ А.О.Шиховцова