Справа № 194/1347/19
Номер провадження 2/194/372/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2019 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Сафоновій А.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку,-
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, третіх осіб про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, в якій зазначає, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 01.07.2008 року належить 1/4 частка в кв. АДРЕСА_1 . Її син ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_4 також згідно з даним свідоцтвом про право власності мають по 1/4 частині в кв. АДРЕСА_1 . Її чоловік ОСОБА_5 , належну йому 1/4 частину у вищезазначеній квартирі подарував дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_6 10.09.2016 року її дочка ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила своє прізвище на ОСОБА_9 . Позивач також зазначає, що у належній їй та її дітям квартирі зареєстрований її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в даній квартирі не мешкає з 2010 року. Відповідач мешкає за іншою, невідомою їй адресою. До 2016 року її брат мешкав у м. Павлоград, Дніпропетровської області та вони спілкувалися в телефонному режимі. На її прохання знятися з реєстраційного обліку у належній їй та її дітям квартирі він погоджувався, але своєї обіцянки так і не виконав. Після 2016 року брат взагалі перестав з нею спілкуватися, його місце проживання на даний час їй не відомо. Зі слів його друзів, їй стало відомо, що останній у 2017 році мешкав у м. Дніпро та виїзжав на тимчасові заробітки за межі України. У зв`язку з тим, що відповідач залишається зареєстрованим у належній їй та її дітям квартирі, вона не має змоги оформити компенсацію за користування електроенергією та опаленням, оскільки для цього потрібно надати довідку про відсутність у інших зареєстрованих у квартирі осіб такої пільги.
Позивач вважає, що відповідач втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити права користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду залишити за нею, справу розглядати без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розглядати справу без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 3-6).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 25-27, 37-39), та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 35), причину неявки суду не повідомив, відзиву та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не подав, у зв`язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 28-30, 36), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення на позов до суду не подав.
Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, однак раніше подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що не заперечує проти задоволення позову (а.с. 23).
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/4 частки кв. АДРЕСА_1 , інші, частки кв. АДРЕСА_1 , належать третім особам: ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки та ОСОБА_6 у розмірі 1/8 частки, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 01.07.2008 року Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» (а.с. 9), витягами Колективного підприємства «Тернівське бюро технічної інвентаризації» від 01.07.2008 року № 19356114 та від 25.05.2010 року № 26203313 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10, 12), договором дарування частини квартири від 12.04.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтокою З.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1085 (а.с. 11), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 13).
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 24.07.2019 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 (а.с. 14).
З акту від 23.07.2019 року № 1101, виданого управителем багатоквартирного будинку КП «ТЖКП», видно, що відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але з 2010 року по теперішній час за вищевказаною адресою не мешкає (а.с. 15).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач та треті особи є власниками спірної квартири та можуть здійснювати своє право на власний розсуд.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований в спірній квартирі, однак з 2010 року в ній не проживає, не є членом сім`ї позивача, квартира належить позивачу та третім особам на праві власності, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 12, 76, 81, 223, 258, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 316-317, 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 155-156 Житлового кодексу УРСР, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття з реєстраційного обліку.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Суддя І.С. Солодовник