ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 638/18499/18

провадження № 22-ц/818/4428/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в складі судді Грищенко І.О.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що він з ОСОБА_2 перебував з 25 липня 2003 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року розірвано. Під час щлюбу 28 листопада 2007 року між позивачем та Акціонерно -комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АК БСР «Укрсоцбанк») було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 828/11-27/37/7-006 (далі Кредитний договір), за яким кредитор зобов`язався надавати кредит в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 490 000, 00 доларів США, з графіком зниження максимального ліміту заборгованості, вказаного в п. 1.1.1 - на строк до 05 листопада 2017 року. Зазначає, що Кредитний договір було укладено за згодою ОСОБА_2 , між якою та АК БСР «Укрсоцбанк» 28 березня 2010 року було укладено нотаріально посвідчений Договір поруки № 820/16/10-007. На момент припинення шлюбних відносин заборгованість перед банком складала 2 539 384 грн. 50 коп. Він повністю погасив заборгованості 14 грудня 2015 року, таким чином в порядку регресу має право на стягнення з відповідачки Ѕ частини сплачених ним особисто на погашення кредитної заборгованості грошових коштів в розмірі 1 504 502 грн. 76 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову суму в розмірі 1 504 502 грн. 76 коп.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження даної квартири може призвести до унеможливлення виконання рішення суду про задоволення його позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , в межах ціни позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

17 травня 2019 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 подала клопотання про заміну заходів забезпечення прозову, в якій просила, замінити захід забезпечення позову іншим, а саме - накласти заборону відчуження на нерухоме майно, яке належить відповідачу, та заборонити відчуження нежитлових приміщень підвалу № V АДРЕСА_2 Va, Vб, Vb, Vг, VII, АДРЕСА_3 які розташовані в АДРЕСА_4 , в межах ціни позову 1 504 502,76 грн.

Клопотання про заміну заходів забезпечення прозову мотивовано тим, що квартира не є єдиним майном відповідача. ОСОБА_2 має у власності нежитлові приміщення, розташовані за адресою АДРЕСА_4 ., вартість яких відповідно до інформаційної довідки ТОВ Харківський технічний центр оцінки «Експертус» становить орієнтовно 6 000 000 гривень. Зазначає, що відповідач разом з донькою мешкає в м. Київ і орендує житло, тому має намір продати належну їй квартиру АДРЕСА_1 з метою придбання житла в м. Київ.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року заяву задоволено.

З метою забезпечення позову замінено один захід забезпечення позову іншим, а саме: накладено заборону відчуження на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень підвалу № № V, НОМЕР_1 , Vб, Vв, Vг, VII, VІІа АДРЕСА_3 в літ. А АДРЕСА_3 розташовані в будинку АДРЕСА_4 в межах ціни позову на суму 1 504 502,76 грн. Скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 , накладену ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року.

13 червня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про заміну заходу забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заміна об`єкта в межах одного і того ж забезпечення позову не допускається, оскільки суперечить статті 156 УПК України. Вважає, що це створює перешкоди для своєчасного розгляду та вирішення справи.

ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржила, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі Пленум № 9) заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що позов стосується стягнення 1/2 частини сплачених грошових коштів на погашення заборгованості за Кредитним договором.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до статті 156 ЦПК України, за клопотанням учасника справи, суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи.

При цьому, у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи.

Зі змісту клопотання про зміну заходу забезпечення позову вбачається, що представник відповідача фактично просить скасувати вжитий ухвалою суду захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне на праві власності нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме - на нежитлові приміщення підвалу № АДРЕСА_5 Va, Vб, Vb, Vг, VII, АДРЕСА_3 в літ. А-4 АДРЕСА_2 які розташовані в будинку АДРЕСА_4 в межах ціни позову 1 504 502,76 грн. Тобто фактично відповідач просить замінити об`єкт, щодо якого були вжиті заходи забезпечення позову, що не є заміною одного виду забезпечення позову іншим в розумінні статті 156 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 150, 156, ч. 1 п. 2 ст. 374, ч. 1 ст. 376, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова