У Х В А Л А

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 175/2317/16-ц

провадження № 61-24658св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року у складі судді Реброва С. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, у якому просила встановити, що будинок АДРЕСА_1 ) станом на 30 вересня 1998 року на момент укладання договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був об`єктом незавершеного будівництва.

Позов мотивований тим, що будинок № 25 був придбаний нею та її чоловіком ОСОБА_4 у 1996 році. У 1998 році шлюб між ними розірвано. У період із 1996 по 1998 роки у вказаному домоволодінні було збудовано котельню, зливну яму і колодязь. Будинок не був оснащений обладнаннями, які дають підстави вважати його придатним для житла і визнати його об`єктом завершеного будівництва.

У 1997 році вони з чоловіком позичили кошти у чоловіка відповідача ОСОБА_3 , у забезпечення яких ОСОБА_1 надала йому свої особисті ювелірні вироби. Оскільки повернути позичені кошти не мала можливості, 03 вересня 1998 року надала ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на належну їй 1/2 частину незавершеного будівництва, того ж дня нею було складено розписку на 1/2 частину колишнього боргу з процентами його повернення (5 500 дол. США), за умови, що він не відчужуватиме належну їй 1/2 частину майна.

ОСОБА_4 також надав ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на належну йому 1/2 частину незавершеного будівництва.

30 вересня 1998 року ОСОБА_3 відчужив будинок своїй дружині. Про указане їй стало відомо у 1999 році.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду у червні 2016 року, пропустила встановлений законом строк позовної давності.

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значенняпризначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук