ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6476/19 Справа № 210/1022/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/1022/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області об 11 годині 25 хвилин та повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира знаходиться на першому поверсі п`ятиповерхового будинку. В 2016 році її сусід на площадці ОСОБА_2 , в своїй квартирі АДРЕСА_2 здійснив заміну вхідних дверей. При установці дверей, сусід забив металеві штирі до дверного пройму, який є складовою частиною залізобетонної стіни між квартирам АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Конструкція самої рами не цільна, складається з двох бокових кутів, до трьох закладних (арматури) забиті в загальну стіну, приварений несущий кут впритул до загальної стіни. Технічно не витримано зазору між монолітною стіною та металевим кутом. Вага металевих дверей тримається на одному куті. Після встановлення дверей сусіда, в неї покосився дерев`яний блок її дверей та блокується вхід до її квартири. Вхідні двері відповідач встановлював без залучення спеціалістів. На її неодноразові зауваження щодо створення перешкод відповідач не зважав.

Посилаючись на викладене, просила суд, визнати дії ОСОБА_2 незаконними щодо встановлення вхідного дверного блоку в квартиру АДРЕСА_4 ; та зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати вхідний дверний блок в квартиру АДРЕСА_4 та встановити новий відповідно до стандартів ДСТУ Б В.2.6-11:2011 «Блоки дверні металеві протиударні вхідні двері у квартири. Загальні технічні умови».

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивачка вважає, що нею було надано переконливі докази того, що відповідачем встановлено вхідні двері до квартири з порушенням ДСТУ Б В .2.6-11-97 з перешкоджанням відкриттю вхідних дверей до її квартири. При цьому, двері встановлювали не спеціалісти та при їх встановленні було розширено дверний отвір. Зазначає, що її сини кілька разів не могли зайти до її квартири та вийти з неї, чекаючи поки сусіди закриють двері.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає у сусідній квартирі АДРЕСА_4 , в якій ним було встановлено вхідні металеві двері.

Спір виник з приводу дотримання відповідачем ОСОБА_2 технічних умов та прав мешканки сусідньої квартири - позивачки ОСОБА_1 - при встановленні вхідних металевих дверей у квартиру АДРЕСА_4 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках, встановлених законом.

Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне володіння, користування і розпорядження належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п. 1 ст. 8 Конвенції).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 382 Цивільного кодексу України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. ст. 100,152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572», власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Згідно ДСТУ Б В.2.6.-11:2011 «Блоки дверні металеві протиударні вхідні двері у квартири. Загальні технічні умови» визначено, що дверні блоки повинні встановлюватись відповідно до вимог цього стандарту, конструкторської і технологічної документації, затвердженої в установленому порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що придбання і монтаж додаткових або заміна наявних вхідних дверей в квартирах не виступає елементом перепланування, тому не потребує будь-яких узгоджень.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно Акту розгляду звернення ОСОБА_1 від 28.02.2016 року виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради та листа Голови Металургійної районної у місті ради від 28.02.2017 року, які було надіслано на адресу позивачки, ОСОБА_1 роз`яснено, що при візуальному обстеженні вхідних дверей відповідача не можливо надати відповіді на поставлені питання, внаслідок чого рекомендовано звернутися до спеціалізованої організації, яка має відповідні дозволи для виконання робіт по обстеженню конструкцій (а.с. 6, 7).

Відповідно листів Заступника голови Металургійної районної у місці ради з питань діяльності виконавчих органів ради від 10.11.2017 року за №В-328-УЛ та Голови Металургійної районної ради від 24.10.2017 року №В-270УЛ слідує, що позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що ТОВ «Сітісервіс-КР» було проведено комісійне обстеження вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 та встановлено, що двері облаштовані власником зазначеної квартири самостійно без залучення спеціаліста, за що власника квартири АДРЕСА_2 було притягнуто до адміністравтиної відповідальності за ст. 150 КУпАП (а.с. 8, 9).

Разом з тим, в роз`ясненнях Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області Криворізького міського управління Головного управління ДСНС України від 09.11.2017 року №1401/02-2-17, які були надіслані на адресу представника позивачки ОСОБА_1 - адвокату Верхуші Я.О., а також які безпосередньо були направленій й самі позивачці ОСОБА_1 14.12.2017 року за вихідним №В-17/01-18/2, встановлено, що заміна дерев`яних вхідних дверей до квартири на сталеві відповідно до п. 2.34 ДБН В.2.2.-15-2005 та ДСТУ Б В.2.6-11-2011, а також п. 7.2.9 п.п. АДБН В.1.1-7-2016, не суперечить вимогам чинного законодавства та не є порушенням правил пожежної безпеки (а.с. 10, 14).

Отже, сам по собі факт встановлення відповідачем вхідних металевих дверей без залучення відповідних фахівців не вплинув на правильність встановлення цих дверей та не призвів до порушення будівельних або ж пожежних норм, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 перешкоджають їй та її синам потрапити до належної їй квартири АДРЕСА_3 у цьому ж будинку, колегією суддів не приймаються, оскільки навіть з тверджень самої позивачки слідує, що двері перешкоджають їй виключно у випаду, коли вони перебувають у відчиненому стані, а належних та допустимих доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 тримає двері відчиненим з метою перешкоджання позивачці доступу до її квартири суду не надано.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: