№ провадження 6/646/153/2019
Справа № 646/8559/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Теслікової І.І.,

за участю секретаря Сімоненко К.Ю.,

державного виконавця Головка В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Головко Віталія Леонідовича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , для проведення перевірки майнового стану та опису рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що у Московському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 1500983,30 грн та 11.09.2019 року, 13.09.2019 боржник не допустив виконавця для проведення виконавчих дій до квартири, що є перешкодою для примусового виконання вищевказаного рішення суду, про що складені відповідні акти. У зв`язку з чим державний виконавець просить дозволити примусове проникнення до квартири для проведення опису майна, належного боржнику.

Державний виконавець в судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити, надав для огляду матеріали виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України інші сторони та заінтересовані особи не повідомлялись про розгляд подання.

Суд, перевіривши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, матеріали подання, приходить до наступного.

18.09.2018 року Червонозаводським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за розпискою грошову суму у розмірі 1500983,30 грн. та судові витрати у розмірі 8000,00 грн.

На підставі вказаного заочного рішення було видано виконавчі листи.

Постановою заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.02.2019 року відкрито виконавче провадження № 58444049 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за розпискою грошову суму у розмірі 1500983,30 грн.

Як зазначено у поданні, державним виконавцем вживались заходи щодо виконання рішення суду та ним було здійснено два виходи за місцем перебування боржника 11.09.2019 року та 13.09.2019 року, однак він не допустив виконавця для проведення виконавчих дій, що, ну думку виконавця, є перешкодою для примусового виконання рішення суду.

Згідно частини 1 статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 вищевказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено уст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Стаття 18 Закону містить перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 статті 18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Аналіз положень ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

В той же час, державним виконавцем на надано суду будь-яких доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Так, як вбачається з матеріалів справи, копію постанови про відкриття виконавчого провадження було отримано боржником лише 12.09.2019 року. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику на дві адреси: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , при цьому, у матеріалах справи відсутні докази щодо проживання боржника за вказаними адресами. Відомостей, що державним виконавцем було здійснено запит для встановлення місця проживання боржника матеріали не містять. Факт отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження лише 12.09.2019 року, тобто на наступний день після здійснення першого виходу державного виконавця за місцем перебування боржника та не проінформованість боржника про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження до прибуття державного виконавця 11.09.2019 року також свідчить пояснення ОСОБА_1 , надані ним 11.09.2019 року.

Положеннями ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Слід зазначити, що матеріали подання не містять відомостей про виклик боржника до державного виконавця, де б ОСОБА_1 мав змогу надати інформацію щодо його майнового стану.

Що стосується відомостей про наявність у ОСОБА_1 рухомого майна, то довідка про транспорті засоби, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження, отримана державним виконавцем станом на лютий 2019 року.

Більше того, згідно наданих суду матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 17.09.2019 року звернувся до державного виконавця із заявою, в якій повідомив про наявність у нього причепу, дозвіл на звернення стягнення на який, він надав добровільну згоду.

Таким чином, об`єктивних даних про прийняття державним виконавцем всіх заходів для виконання судового рішення без примусового проникнення до житла боржника суду не надано.

Враховуючи встановлені обставини та ту обставину, що виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та прийняття всіх можливих заходів для виконання судового рішення без примусового проникнення до житла боржника, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись Конституцією України, ст. 439ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Головко Віталія Леонідовича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Суддя І.І. Теслікова