Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3203/18
Р І Ш Е Н Н Я

20 вересня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Кот Л.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача: Житлово-будівельний кооператив №102 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому, після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду завдану внаслідок залиття її квартири в розмірі 14 439,60 грн. та судові витрати пов`язанні з розглядом справи.

В обґрунтування позовну зазначено, що проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 14 жовтня 2017 року та 26 жовтня 2017 року позивач виявила, що відбулося залиття її квартири сусідами з верхнього поверху, а саме з квартири № 5 , після чого з метою добровільного врегулювання завданих їй незручностей та матеріальних збитків вона звернулася до ОСОБА_3 (відповідача), який є власником квартири №5 , однак останній відмовився у добровільному порядку відшкодовувати шкоду завдану залиттям квартири позивача.

Після чого, позивач звернулась до правління ЖБК №102, з метою зафіксувати факт залиття її квартири, внаслідок чого було складено відповідні акти від 14 жовтня 2017 року та 26 жовтня 2017 року.

Оскільки внаслідок залиття квартира позивача потребує ремонту, а в добровільному подяку відповідач відмовляється відшкодовувати завдані збитки, тому остання була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11 травня 2018 року справа прийнята до розгляду суддею Колодою Л.Д. та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з розгляду даної справи з повідомленням сторін.

Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 91 від 8 серпня 2018 року у справі призначений повторний автоматизований розподіл судової справи, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя від 10 липня 2018 року №2227/0/15-18 суддю ОСОБА_5 звільнено з посади судді у відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючим суддею Демчика Р.В.

Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року справу прийнято до розгляду суддею Демчиком Р.В. та призначено судове засідання з розгляду даної справи з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 29 січня 2019 року за клопотанням представника позивача у справі призначено судову будівельну експертизу. Провадження у справі зупинене.

Ухвалою суду від 20 травня 2019 року у зв`язку із проведенням судової будівельної експертизи провадження у справі поновлено, призначено судове засідання з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Харченко О.М., позовні вимоги підтримали в позовному обсязі, просили їх задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги обставинами викладеними у позовній заяві. Позивач зазначила, що відповідачем було двічі затоплено її квартиру, а саме 14 жовтня 2017 року та 26 жовтня 2017 року. Внаслідок таких затоплень їй було завдано збитків, які відповідач добровільно відшкодовувати відмовився.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Позов не визнав в повному обсязі. Вказав, що затоплення не було, в квартирі позивача згідно складених актів, було виявлено тільки помокріння стін та стелі, а не залиття, а тому вважає, що позивачу було спричинено ним шкоди на не значну суму.

Представник третьої особи ЖБК №102 - Кот Л.М. , в судовому засіданні зазначила, що вона скала акт. Вона зайшла у квартиру №1 бачила помокрілі стіни, відклеєні обої. Вона підходила до власника квартири №5 який підтвердив, що в нього протікала батарея. Оскільки робили перевірку роботи опалювальної системи. Також вона зазначила, що збитків було спричинено не на таку велику суму, як то просить стягнути позивач. Крім того, на даний час позивач робить у власній квартирі ремонт.

В подальшому представник позивача позовні вимоги збільшив, просив стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в сумі 14439 грн. 60 коп., витрати пов`язані з професійною правничою допомогою в сумі 3000 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 4500 грн. та витрати, пов`язані з отримання відомостей про власника квартири в сумі 217 грн. 96 коп.

Дослідивши м матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності від 3 лютого 2018 року (а.с. 4).

Вказана квартира розташована на першому поверсі будинку.

14 жовтня 2017 року відбулось залиття квартири позивача, про що 14 жовтня 2017 року комісією ЖБК №102 у складі голови правління - Кот Л.М., членів комісії - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , було складено акт обстеження квартири АДРЕСА_4 (а.с. 10). Згідно даного акту, під час обстеження було встановлено, що з квартири №5 була затоплена квартира №1 ( спальня , туалет , ванна), при цьому в квартирі №5 протікала батарея опалення.

26 жовтня 2017 року відбулося повторне залиття квартири позивача, про що 26 жовтня 2017 року було складено акт про залиття. Згідно даного акту, комісією було виявлено факт затоплення квартири №1 , наслідками якого «у кімнаті, розташованій зі сторони біля входу в квартиру були виявлені помокріння стелі біля радіатора опалення 25см.кв. У ванній кімнаті слідів помокріння не виявлено. У кімнаті, яка розташована біля ванної кімнати в правому верхньому куті було видно помокріння 15,20 см., кв. Можлива причина - неякісне утеплення стін».

Згідно інформації КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 17 квітня 2018 року за №223/13 вбачається, що станом на 1 січня 2013 року власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 (а.с. 5).

Згідно висновку №08/19/буд. судової будівельно-технічної експертизи проведеної по ухвалі судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2019 року, складеного 24 квітня 2019 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт квартири АДРЕСА_1 в цінах квітня 2019 року становить (з ПДВ) 14 439,60грн. (а.с. 127-131), які позивач і просила стягнути із відповідача.

За проведення експертизи позивач ОСОБА_1 сплатила виконавцю кошти у розмірі 4500 грн., що підтверджується виставленим рахунком №017/19 від 15 лютого 2019 року (а.с. 157), дублікатом квитанції №0.0..1 від 19 березня 2019 року (а.с.158).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Крім того, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Як передбачено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілій, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди.

У пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 1 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Згідно ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд вбачає, що факт залиття квартири позивача підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем у ході розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні також було допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Як зазначена в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , що вона була присутньою при складанні акту 14.10.2017 у квартирі АДРЕСА_1 . В той день в квартирі №1 вона бачила, що було затоплення квартири. Вони побачили помокріння селі в залі та коло туалету. Бачили помокріння біля труби батареї. В квартиру №5 вони не піднімалися. Чому написали, що протікала батарея пояснити вона не могла.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що 14.10.2017 в її присутності було складено акт про затоплення квартири №1 , бачили мокру стелю в залі та мокрі стіни. По стінах не текло. Цей акт було складено за участі голови правління. В цій квартирі було затоплений зал, ванна. В квартиру №5 вона не піднімалася.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника ЖБК №102 щодо здійсненої позивачем реконструкції квартири, оскільки зазначені обставини не є предметом дослідження у даній справі та не спростовують обставин залиття квартири позивача ОСОБА_1 та завданих їй збитків.

Крім того, експерт Гнаток В.Г. у своєму висновку №08/19 від 24 квітня 2019 року вказує на те, що при огляді інших приміщень квартири визначено, що в приміщенні житлової кімнати №4 та ванній кімнаті №7 ознаки залиття-відсутні, так як вже виконаний ремонт. Вартість відновлювального в приміщеннях №4 та №7 визначити неможливо, так як тип та вартість оздоблювальних матеріалів до виконання ремонту - не визначений.

У свою чергу, суд враховує, що відповідачем ОСОБА_3 не доведено, що шкода, заподіяна позивачу внаслідок залиття квартири, заподіяна не з його вини. Розмір завданих збитків позивачу підтверджений належним чином та не спростований відповідачем.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог, пред`явлених нею до ОСОБА_3 та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки кошти в сумі 14439,60грн., що відповідає сумі визначеної висновком експерта вартості ремонтно-відновлювальних робіт (а.с. 131).

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати пов`язані з розглядом справи, а саме 3000грн. витрачені нею на професійну правничу допомогу, що підтверджується меморіальним ордером №@2PL416786 від 25.01.2018 (а.с. 23) та 4500грн. на проведення судової будівельно-технічної експертизи, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 19.03.2019 року (а.с.158). За таких обставин, відповідно до ст.ст. 137, 139 ЦПК України зазначені витрати позивача підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 .

Щодо розподілу судових витрат відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 , на підставі положень Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому судовий збір в розмірі 704,80 грн., підлягає стягненню на користь держави з відповідача ОСОБА_3 .

Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь 217 грн. 96 коп. витрат, пов`язаних з отриманням відомостей про власника квартири АДРЕСА_4 , оскільки такі витрати не відносяться до судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-16, 22, 319, 321, 1166, 1167, 1190, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 1, 2, 5, 10-13, 43, 49, 76-80, 81, 89, 95, 133, 137, 141, 142, 210, 247, 241, 258, 263-265, 268, 354, ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_9 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_10 ), третя особа на стороні відповідача: Житлово-будівельний кооператив №102 ( АДРЕСА_1 , кв.80 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 14439 грн. 60 коп. завданої шкоди та 7500 грн. судових витрат, а всього 21939 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаської апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий: Р. В. Демчик