ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7562/19 Справа № 176/559/19 Суддя у 1-й інстанції - Кучма В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що має сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2007 року з нього на користь відповідачки на утримання сина стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Також посилається на те, що являється інвалідом 2-ї групи в зв`язку із чим аліменти з нього стягуються шляхом утримання Пенсійним фондом відрахувань з його пенсії. У зв`язку із зменшенням розміру пенсії, яка залишалась на банківській картці після відрахування аліментів, в листопаді 2018 року позивач звернувся до ПФУ з приводу цього питання, на що йому відповіли, що він має заборгованість по аліментам. На його заяву до ПФУ щодо припинення здійснення незаконних дій щодо відрахувань з його пенсії аліментів у сумі, що перевищує судове рішення, в лютому 2019 року він отримав листа з ПФУ, згідно якого його було повідомлено, що у зв`язку з набранням чинності ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року, яким внесено зміни до Сімейного Кодексу мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що ПФУ незаконно утримує з його пенсії аліменти у більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду в зв`язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2007 року на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: змінити їх розмір з ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2007 року до досягнення дитиною повноліття, на Ѕ частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно (без зазначення та прив`язки до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, у розмірі 5608 грн. 95 коп., яка виникла за період з 08.07.2017 року по 28.02.2019 року, оскільки заборгованість виникла у зв`язку з нарахуванням і стягненням пенсійним фондом аліментів у більшому розмірі, ніж зазначено у вищевказаному судовому рішенні від 01.08.2007 року та в зв`язку з його тяжкою хворобою.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.

З таким рішенням суду позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_4 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 являється батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2007 року з позивача на користь ОСОБА_5 на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 та довідки до акту огляду медико соціальною експертної комісією встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2014 року являється особою з інвалідністю 2-ї групи за загальним захворюванням, якому призначено пенсію довічно.

Довідкою відділу з питань пенсій № 22 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.02.2015 року встановлено, що за період з 08.07.2017 року по 28.02.2019 року ОСОБА_1 дійсно має заборгованість по аліментам у розмірі 5608 грн. 95 коп.

Суд встановив, що позивачем в своєму позові заявлено декілька вимог: по перше, ОСОБА_1 просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на підставі рішення Жовтоводського міського суду від 01.08.2007 року на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2007 року до досягнення дитиною повноліття, на Ѕ частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно (без зазначення та прив`язки до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) до досягнення дитиною повноліття; по друге, позивач фактично оспорює дії працівників ПФУ, що полягали в нарахуванні та стягненні аліментів, що стягуються з нього у більшому розмірі, ніж зазначено рішенням Жовтоводського міського суду від 01.08.2007 року та які призвели до заборгованості по сплаті аліментів в зазначеному розмірі.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його позову в частині оскарження дій суб`єкта владних повноважень ПФУ, суд першої інстанції посилався на те, що дані вимоги не являються предметом спору, є самостійними та виходять за межі розгляду даного позову за вимогами, які заявлені.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його позову в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього з ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на Ѕ частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно без зазначення межі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на чому наполягає позивач, суд першої інстанції посилався на положення ч.2 ст. 182 СК України, де чітко передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не встановив, що позивач просив звільнити від заборгованості по аліментам та зменшити їх розмір на 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, без зазначення та прив`язки до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку із зміною матеріального становища позивача, погіршення стану здоров`я, наявність непрацездатних батьків, наявність у платника аліментів інвалідності ІІ групи. Крім того, апелянт вказує, що отримувана пенсія є єдиним джерелом його існування.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2007 року з позивача на користь ОСОБА_5 на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно відповіді з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.02.2019 року вбачається, що на підставі виконавчого листа №2-828 від 01.08.2007 року, починаючи з 01.08.2007 року, з ОСОБА_1 проводяться стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини пенсії щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Також вказано, що в зв`язку з набранням чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037-VІІІ, яким внесено зміни до пункту 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір 30%).

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не вбачає порушень утримання Пенсійним Фондом України відрахувань з пенсії позивача на стягнення аліментів, з урахуванням вказаних вище змін до п. 2 ст. 182 СК України.

А посилання апелянта на зменшення розміру аліментів на 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, без зазначення та прив`язки до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на думку колегії суддів є особистим тлумаченням апелянтом норм закону.

У зв`язку з цим не заслуговують уваги доводи апелянта щодо його звільнення від сплати заборгованості по аліментам, у розмірі 5608 грн. 95 коп., яка виникла за період з 08.07.2017 року по 28.02.2019 року, у зв`язку з помилковим, на думку позивача, нарахуванням і стягненням ПФ України аліментів у більшому розмірі, ніж зазначено у вищевказаному судовому рішенні від 01.08.2007 року.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Так згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова