Справа № 1326/2783/2012 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2710/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника заінтересованої особи ПАТ «Укрсоцбанк» - Гаполяка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Кузя В.Я. від 12 жовтня 2018 року у справі за скаргою представника ПАТ «Укрсоцбанк» - Гаполяка Олега Володимировича на дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш Ірини Василівни на постанову державного виконавця від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВП № 53576259), -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2018 року скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» - задоволено. Визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш Ірини Василівни від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 53576259.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні скарги ПАТ «Укрсоцбанк». Зазначає, що при здійсненні виконавчого провадження №53576259 державним виконавцем було встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є єдиним житловим майном боржника ОСОБА_2 Зазначає, що те, що в приміщенні квартири також знаходиться магазин спортивного харчування, який облаштований вивіскою «ІНФОРМАЦІЯ_2 » не спростовує того факту, що квартира у АДРЕСА_1 є житловою квартирою та єдиним житловим майном боржника ОСОБА_2 та що вона у ній ніколи не проживає. Також, вказує на те, що додатковою перевіркою яка була проведена у травні 2018 року було встановлено, що квартира на АДРЕСА_1 є єдиним житловим майном боржника ОСОБА_2 , а тому відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на нього не може бути звернуто стягнення, а тим більше, що з врахуванням цього житла, було реалізовано інше житло ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 .

В судове засідання окрім представника заінтересованої особи ПАТ «Укрсоцбанк» - Гаполяка О.В., решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що, зокрема, доводи апелянта викладені детально у апеляційній скарзі та доповненнях до неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів скарги, апеляційної скарги, доповнення до апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також інших усних та письмових пояснень та заяв учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.2 ст.247, ст.ст. 450, 447, 18, 451 ЦПК України, п.9 ч.2 ст. 129, ст.ст. 19, 124 Конституції України, пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012, пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012, ст. 1, ч.1 ст. 6, ч.1 ст.11, ч. 1 статті 37, ч. 1 ст. 10, ст.ст. 48, 68, ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» та задовольняючи скаргу, виходив з того, що на виконанні у Франківському відділі Державної виконавчої служби міста Львова перебувало виконавче провадження ВП № 53576259 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2122/12, виданого 15.08.2014 року Франківським районним судом м. Львова про звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки за реєстровим № 1102 від 01.04.2008 року майно ОСОБА_2 , а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 м.кв., житловою площею 19,1 м.кв., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 5769,47 грн. та 72020,76 доларів США, що в загальній сумі згідно курсу Національного Банку України станом на 13.03.2012 року становить - 575157,79 гривень. Боржником у даному виконавчому провадженні була ОСОБА_2 25.05.2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш Іриною Василівною прийнято рішення про завершення виконавчого провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У мотивувальній частині згаданої постанови зазначено, що на адресу Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшла скарга представника боржника ОСОБА_12 (згідно довіреності 2335 від 20.09.2014 року). З метою перевірки фактів викладених у вказаній скарзі, державним виконавцем керуючись ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 26.04.2018 та 14.05.2018 винесено постанови про відкладення проведення виконавчих дій. Проведеною додатковою перевіркою встановлено, що відповідно до довідки форми №2 ЛКП «Цитадель-Центр» № 1107 від 24.05.2018 за адресою: АДРЕСА_4 співвласником квартири є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (реєстраційне посвідчення № 2029-3 від 10.01.2003), однак згідно інформаційної довідки на нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 є у приватній спільній частковій власності, а саме: частки квартири належить ОСОБА_6 (згідно договору дарування, Р . №8505 06.12.2006) та Ѕ частки квартири належить ОСОБА_1 (згідно договору міни. Р. №351 06.02.2008). Згідно повідомлення Адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ у Львівській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але згідно даних у виконавчому провадженні дана квартира, як заставне майно, реалізована з прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк». З огляду на це, державним виконавцем встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним майном боржника ОСОБА_2 . Державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання, не врахував, що 20.04.2017 року державним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 м. кв., житловою площею 19.1 м. кв. На час складання даної постанови у приміщенні квартири знаходилася нотаріальна контора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13, що стверджується Актом перевірки предмету застави складеного представником ПАТ «Укрсоцбанк» Крохмальним О. О., а також копіями наказу Головного територіального управління юстиції від 31.07.2015 та 11.10.2017. Крім цього, самою державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області - Владиш І. В. складено акти державного виконавця від 03.03.2018, 26.03.2018 та 26.04.2018, якими встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не використовується як житло, а в приміщенні квартири використовується в комерційних цілях, а саме знаходиться магазин спортивного харчування, який облаштований вивівскою «ІНФОРМАЦІЯ_2» та в середині приміщення обладнане торговим обладнанням, стелажами з товаром. Дані обставини підтверджуються зібраними у виконавчому провадженні фотоматеріалами. Відповідно до довідки наданої ЛКП «Навколо Базару» за № 972 від 15.03.2018 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб немає. За таких обставин, оскаржувану постанову від 25.05.2018 року, що прийнята у виконавчому провадження ВП № 53576259 з примусового виконання судового рішення, про повернення виконавчого документа № 2-2122/12 стягувачеві, прийнято передчасно, всупереч зазначених вимог Закону. Відтак відновлення виконавчого провадження у випадку скасування постанови про повернення виконавчого листа здійснюється згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», самим державним виконавцем та до компетенції суду не належить. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення скарги ПАТ «Укрсоцбанк.

Колегія суддів вважає, що розгляд скарги проведений та оскаржуване судове рішення ухвалено без дотримання вимог закону, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Гаполяк О. В. звернувся в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш Ірини Василівни на постанову державного виконавця від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП № 53576259.

У скарзі просив: визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш І.В. ВП № 53576259 від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Обґрунтовуючи скаргу посилався на те, що у провадженні Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходилось виконавче провадження за № 53576259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2122/12 виданого 15.08.2014 року Франківським районним судом м. Львова про звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки за реєстровим № 1102 від 01.04.2008 року майно ОСОБА_2 , а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 м.кв., житловою площею 19,1 м.кв., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 5769,47грн. та 72020,76 доларів США, що в загальній сумі згідно курсу Національного Банку України станом на 13.03.2012 року становить - 575157,79 гривень. 25.05.2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш Іриною Василівною прийнято рішення про завершення виконавчого провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, надання як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Представник скаржника вважає, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем безпідставно, та з підстав, що не відповідають зібраним у виконавчому провадженні матеріалам і вимогам закону, а відтак є такою, що підлягає скасуванню.

Згідно пп. 15.1, 15.2 п.15 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі; позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду в день надходження документів.

Також, згіно п.п. 2.3.1, 2.3.2 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 року, розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом:

автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи;

пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ;

розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді;

визначення складу суду з метою заміни судді (суддів);

повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Збори суддів відповідного суду мають право визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ у випадках, прямо передбачених цим Положенням.

Також, відповідно до змісту пп. 8 п. 21 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо: заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу.

Відповідно до вказаних норм скарги на рішення державного виконавця не передаються для розгляду раніше визначеному у судовій справі судді-доповідачу, тобто судді, яким ухвалене судове рішення, а суддя для розгляду скарги визначається шляхом проведення авторозподілу.

Із матеріалів справи вбачається, що замість передачі скарги на постанову державного виконавця для здійснення автоматичного розподілу між суддями суду така передана згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, тобто судді Кузю В.Я., яким вирішено спір по суті (а.с.168).

Враховуючи вказане, визначення судді для розгляду скарги на рішення державного виконавця, а відповідно як наслідок і її розгляд та постановлене за наслідками розгляду судове рішення не слід вважати такими, що здійснені у відповідності до вимог закону та повноважним складом суду. Відповідно таке рішення піддягає скасуванню з ухваленням нового по суті скарги.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Також, із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що - «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Зважаючи на наведені норми закону виконання судового рішення є однією із ключових стадій ефективного доступу до суду без якої сам факт звернення до суду і вирішення на користь особи справи було б беззмістовними.

Враховуючи вказане на державну виконавчу службу, приватного виконавця покладено важливий обов`язок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, неналежне, неповне чи несумлінне виконання якого слід вважати порушує вимоги закону, а також нівелює право особи на доступ до суду як такий.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Франківському відділі Державної виконавчої служби міста Львова перебувало виконавче провадження ВП № 53576259 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2122/12, виданого 15.08.2014 року Франківським районним судом м. Львова про звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки за реєстровим № 1102 від 01.04.2008 року майно ОСОБА_2 , а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 м.кв., житловою площею 19,1 м.кв., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 5769,47 грн. та 72020,76 доларів США, що в загальній сумі згідно курсу Національного Банку України станом на 13.03.2012 року становить - 575157,79 гривень. Боржником у даному виконавчому провадженні була ОСОБА_2

25.05.2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш Іриною Василівною прийнято рішення про завершення виконавчого провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У мотивувальній частині згаданої постанови зазначено, що на адресу Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшла скарга представника боржника ОСОБА_12 (згідно довіреності 2335 від 20.09.2014 року).

З метою перевірки фактів викладених у вказаній скарзі, державним виконавцем керуючись ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 26.04.2018 та 14.05.2018 винесено постанови про відкладення проведення виконавчих дій. Проведеною додатковою перевіркою встановлено, що відповідно до довідки форми №2 ЛКП «Цитадель-Центр» № 1107 від 24.05.2018 за адресою: АДРЕСА_4 співвласником квартири є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (реєстраційне посвідчення № 2029-3 від 10.01.2003), однак згідно інформаційної довідки на нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 є у приватній спільній частковій власності, а саме: частки квартири належить ОСОБА_6 (згідно договору дарування, Р . №8505 06.12.2006) та Ѕ частки квартири належить ОСОБА_1 (згідно договору міни. Р. №351 06.02.2008).

Згідно повідомлення Адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ у Львівській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але згідно даних у виконавчому провадженні дана квартира, як заставне майно, реалізована з прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Зважаючи на вказані мотиви постанови державного виконавця слід вважати, що оскаржувана постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є намаганням виконавця ревізувати рішення суду та фактично відмовити у його виконанні на підставі новоприйнятого закону, який був прийнятий через два роки після ухвалення рішення, що набрало законної сили та підлягає виконанню, а новий закон розповсюджується на правовідносини, які виникли після набрання ним законної сили і тому такий закон не може впливати на рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає виконанню на всій території України.

Зважаючи на вказане доводи скарги ПАТ «Укрсоцбанк» слід вважати правомірними, як і заявлені вимоги, які підлягають задоволенню.

Тому, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване ж судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги та визнання незаконною постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2018 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк» - Гаполяка Олега Володимировича - задовольнити.

Постанову старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Владиш Ірини Василівни від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві - визнати незаконною.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра