Справа № 465/572/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1782/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну залиттям квартири.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 2634,29 грн.

Рішення суду через свого представника ОСОБА_2 оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених обставинах справи.

Звертає увагу, що за час розгляду справи в суді першої інстанції, судом не було витребувано інвентаризаційних справ на будинок АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_2 і не призначено будівельно-технічну експертизу з метою встановлення точного місця замокання, часу виникнення такого замокання та його причини з метою встановлення наявності або відсутності причинного зв`язку між наслідками і діями відповідача.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

12 вересня 2019 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав клопотання за вх. № 18026 , в якому просить повернути апеляційну скаргу скаржнику, посилаючись на те, що в ордері на надання правової допомоги представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не зазначена конкретна назва суду, в якому надається правова допомога.

Колегія суддів дійшла висновку, що вказане клопотання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 5076-VI, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатура та адвокатську діяльність.

Ордер на надання правової допомоги (далі - ордер) - це письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Закон № 5076-VI та іншими законами України.

Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів від 17 грудня 2012 року №36.

Згідно п. 15.4. вищезгаданого Положення ордер повинен містити містить назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

З доданого до апеляційної скарги ордеру №154044 від 23 квітня 2019 року вбачається, що правова допомога може надаватись адвокатом у судах всіх рівнів і юрисдикцій, підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади і місцевого самоврядування, застереження з приводу неможливості представляти інтереси у Львівському апеляційному суді в матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що повернення апеляційної скарги у зв`язку з тим, що в ордері не визначено назву конкретного судового органу, в якому може бути надана правова допомога адвокатом, буде проявом правового формалізму з боку суду при вирішенні питання прийнятності апеляційної скарги, який непропорційно обмежує право особи на розгляд її справи судом та не вбачає підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про повернення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3. Дана квартира перебуває у власності позивача, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Згідно акту ЛКП «Затишне» від 03.01.2017 р., причиною пошкодження квартири АДРЕСА_3 стало самовільна забудова будинку АДРЕСА_1 , а саме влаштування неякісного примикання, в результаті чого відбулося замикання та відшарування водоемульсійної фарби площею 2.0 м. кв. на стіні житлової кімнати мансардного поверху квартири АДРЕСА_3 .

Згідно ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди, зокрема, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до положень статтей 382 та 383 ЦК встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування , опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовану у житловому будинку.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі надані йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно- технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, для правильного вирішення спору суду належало встановити наявність обставин, які дають підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду. До таких належать протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина заподіювача шкоди.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до попереднього кошторису на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт приміщення квартири за адресою АДРЕСА_4 від 20 січня 2017 року загальна вартість ремонтно- оздоблювальних робіт становить 2 634 грн. 29 коп.

Вирішуючи питання про відшкодування збитків, завданих залиттям, суд першої інстанції правильно виходив з приписів п.1 ч.2 ст. 22 та ч.1 ст.1192 ЦК України, відповідно до яких збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За наведених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивачем доведено причино вий зв`язок між пошкодженням його квартири та діями відповідача.

Висновок судової будівельно - технічної експертизи за заявою АО «Юридична фірма «Марусяк і партнери», що діє в інтересах гр. ОСОБА_1 від 06 вересня 2019 року №14, на який посилається скаржник в додаткових поясненнях на апеляційну скаргу не спростовує вини ОСОБА_1 у залитті квартири позивачки.

Експертом не надалося за можливе встановити причину замокання та відшарування водоемульсійної фарби, площею 2,0 кв. м на стіні житлової кімнати мансардного поверху квартири АДРЕСА_3» .

Сам факт того, що вищезгаданим висновком встановлено, що на даний час будинок АДРЕСА_1 після проведення після проведення реконструкції з надбудови мансардного поверху і балкону зі сторони дворового фасаду відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам не виключає те, що 2017 році причиною пошкодження квартири АДРЕСА_3 стало влаштування неякісного примикання, в результаті чого відбулося замикання та відшарування водоемульсійної фарби площею 2.0 м. кв. на стіні житлової кімнати мансардного поверху квартири АДРЕСА_3 , що підтверджено актом ЛКП «Затишне» від 03.01.2017 р.

У зв`язку з відхиленням апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 гривень витрат на правову допомогу та 8 635 грн за залучення судового експерта.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.