Справа № 307/143/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Готра Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мишинчук Василь Васильовича та апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурс» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області, ухваленого 18 червня 2019 року головуючим суддею Борбрушко В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурс» про відшкодування збитків та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про відшкодування збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником автомобіля марки «Хундай-Матрікс», д.н.з. НОМЕР_1 . 25 травня 2017 року даний автомобіль інспектором дорожнього нагляду Тячівського відділу ГУНП в Закарпатській області було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик по вул. Робітничій, 6 «а» в м. Тячів підрозділу ДП МВС «Інформ-Ресурси», а щодо неї за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, винесено постанову. В подальшому постанову Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області відносно ОСОБА_2 було скасовано Тячівським районним судом Закарпатської області, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.12.2017 року рішення вказаного суду першої інстанції залишено в силі. Крім того, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2017 року та постановою апеляційного суду Закарпатської області від 14.02.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 28.05.2017 року та 23.06.2017 року звертався до відповідача із вимогою повернути автомобіль. З боку ДП МВС «Інформ-Ресурси» мало місце безпідставне позбавлення права позивачки на користування належним їй майном, вилучення автомобіля, поміщення його на спеціальний майданчик, зберігання його там, складання постанови про адміністративне правопорушення було наслідком протиправних дій працівника поліції, які визнані неправомірними у зв`язку з відсутністю факту адміністративного правопорушення, підстав для затримання автомобіля, поміщення його на спеціальний майданчик та зберігання там, стягнення з власника транспортного засобу плати за час затримання та/або зберігання не має.

Однак, не дивлячись на це та на існуючу вимогу про повернення автомобіля, подання з цього приводу заяви відповідачу і оплату за транспортування і зберігання, а також судові рішення, якими зобов`язано відповідача повернути позивачу автомобіль і встановлену ними відсутність підстав для оплати за транспортування і зберігання автомобіля, відповідач і надалі, аж до 30.07.2018 року не повертав належний позивачу автомобіль. Відповідач всупереч наявним судовим рішенням вимагав оплату за час позбавлення позивача можливості користуватися належним йому майном, утримувати його в належному стані. Повернення автомобіля відбулося лише в примусовому порядку внаслідок здійснення органами державної виконавчої служби заходів примусового характеру.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовився повернути автомобіль, з метою відновлення становища, яке існувало до безпідставного позбавлення особи права власності, позивач вимушений був сплатити відповідачу суму в розмірі 1152 гривні, які відповідач повинен повернути позивачу суму коштів в розмірі 1152 гривні. Протягом всього часу перебування автомобіля у відповідача, позивач була позбавлена можливості користуватися ним. З моменту відібрання автомобіля вона зазнала значні незручності. Як інвалід другої групи вона була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя. Втративши можливість вільно користуватись автомобілем позивач змушена була прикладати значні зусилля для збереження повсякденного звичного ритму життя, для чого була вимушена орендувати інший транспортний засіб для пересування. Дана обставина підтверджується договором №07 на оренду автомобіля від 30.05.2017 року, актами приймання-передачі та документами про оплату оренди на загальну суму 135 211 гривень. Крім того, за весь час безпідставного утримання з 25.05.2017 року по 31.07.2018 року автомобіль позивача перебував на відкритому майданчику відповідача, без жодного догляду за ним. Цей період включає і зимову пору року. Тобто, він утримувався відповідачем без забезпечення температур за яких експлуатаційні рідини транспортного засобу не призначені для експлуатації в зимовий період зберігають свої властивості. Також перебування на холоді без спеціальної обробки та тимчасового обігріву призводить до втрати властивостей всіх гумових ущільнювачів автомобіля (зокрема дверей, капота, багажника), які не підлягають відновленню. Таке ставлення відповідача до автомобіля позивача призвело до необхідності його ремонту з метою відновлення можливості його експлуатації. Загальна вартість проведених ремонтних робіт становить 14 341,65 гривень, що підтверджується актами, накладними, замовленнями та чеками. Таким чином, необхідні витрати для відновлення порушеного права складають 149 552,65 гривень, з яких 135 211 гривень - орендна плата за договором оренди автомобіля та 14 341,65 гривень на ремонт автомобіля марки «Хюндай-Матрікс», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, вона втратила душевний спокій і постійно перебуває у роздратованому стані. Діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, які позначились негативними змінами у житті позивача, викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі відновлення транспортного засобу та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Понесену моральну шкоду позивач оцінює в сумі 100 000 гривень. Відповідачем станом на день звернення до суду заподіяна шкода не відшкодовані взагалі. З врахуванням зазначеного, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в загальному розмірі 250 704,65 гривень, з яких 1152 гривень - безпідставно набуті відповідачем кошти, 149 552,65 гривень - витрати для відновлення порушеного права, 100 000 гривень - моральна шкода.

Рішенням Тячівського районного суду від 18.06.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 135 783 гривні завданих збитків та 10 000 гривень завданої моральної шкоди. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Мишинчук В.В. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в частині розміру моральної шкоди та стягнути з відповідача 100 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування скарги посилається на те, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував, що позивач є інвалідом 2 групи та внаслідок протиправних дій відповідача перебував у особливо вразливому стані, що могло негативно позначитись на її здоров`ї, зважаючи на нагальну потребу у використанні транспортного засобу.

Також дане рішення оскаржено в апеляційному порядку ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», яке в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача моральної школи у розмірі 3000 грн. В обґрунтування скарги посилається на те, що долучений позивачем договір оренди транспортного засобу є нікчемним, оскільки такий нотаріально не посвідчений (ст. 220, ч. 2 ст. 799 ЦК України), а отже витрати, пов`язані з орендою транспортного засобу, на суму 135 211 грн. не підлягають відшкодуванню. Також не погоджується з рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів спричинення їй моральної шкоди, зокрема перебування позивача на лікуванні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що такі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки за змістом обох апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні збитків за проведення ремонтних робіт у розмірі 14 341,65 грн., ніким в апеляційному порядку не оскаржується, то колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Хундай-Матрікс», д.н.з. НОМЕР_1 .

25 травня 2017 року даний автомобіль інспектором дорожнього нагляду Тячівського відділу ГУНП в Закарпатській області було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик по вул. Робітничій, 6 «а» в м. Тячів підрозділу ДП МВС «Інформ-Ресурси», а щодо її чоловіка ОСОБА_2 (який керував автомобілем) за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, винесено постанову.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2017 року, яка залишена в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 05.12.2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано постанову інспектора дорожнього нагляду Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області Чонка В.Ю., серії АР № НОМЕР_2 від 30.05.2017 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с.36-38, 39-41).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2017 року, яке залишене в силі постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14.02.2018 року, вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності автомобілем марки «Hyundai Matrix», державний номерний знак НОМЕР_1 , та зобов`язати ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» в установленому порядку повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль марки «Hyundai Matrix», державний номерний знак НОМЕР_1 , що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (а.с.42-46, 47-51).

На підставі даного судового рішення 11 червня 2018 року було відкрито виконавче провадження №56585260 щодо виконання виконавчого листа про усунення перешкод ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності автомобілем та зобов`язання ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» в установленому порядку повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль, в процесі якого накладено на боржника штраф в сумі 5100 гривень, через невиконання боржником без поважних причин рішення суду (а.с.13-14).

Листом Західної міжрегіональної філії ДП Міністерства Внутрішніх Справ України від 20.03.2018 року за №52, запропоновано ОСОБА_3 звернутися на спеціалізований майданчик Західної міжрегіональної філії ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», за адресою: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Промислова, 6 «а», де буде надано для оплати рахунок за тимчасове зберігання належного їй автомобіля марки «Хюндай-Матрікс», державний номерний знак НОМЕР_1 , а після проведення оплати транспортний засіб буде негайно повернутий (а.с.9).

Відповідно до листа Західної міжрегіональної філії ДП Міністерства Внутрішніх Справ України від 23.06.2018 року №178 ЗМФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси» не заперечує негайно повернути транспортний засіб марки «Хюндай-Матрікс», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: м. Тячів, вул. Промислова, 6А, після проведення оплати витрат за зберігання вищезгаданого транспортного засобу, як це передбачено «Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» (а.с.10-11).

Згідно платіжного доручення від 12.10.2017 року за №6 ОСОБА_1 оплатила на рахунки Закарпатської філії ДП «Інформ-Ресурси» 1152 гривень за зберігання транспортного засобу та транспортування транспортного засобу (а.с.12).

Крім того, Договором оренди автомобіля №07 від 30.05.2017 року, додатком №1 до договору №07 від 30.05.2017 року та актом приймання-передачі №1 до договору оренди транспортного засобу №07 від 30.05.2017 року, стверджується, що ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Галант-Центр» в тимчасове користування транспортний засіб марки «Фіат Добло», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , білий колір, номерний знак НОМЕР_4 терміном з 30.05.2017 року по 31.12.2017 року з оплатою за кожен календарний місяць кошти за користування автомобілем в розмірі 9000 гривень та з 1 січня 2018 року в розмірі 10233 гривень (а.с.29, 30, 31).

1 серпня 2018 року директор ТОВ «Галант-Центр» звернувся до ОСОБА_1 з повідомленням про необхідність оплатити заборгованість за користування автомобілем марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_4 , відповідно до договору оренди №07 від 30.05.2017 року в розмірі 16631 гривень (а.с.32).

Платіжним дорученням №41 від 23.10.2018 року стверджується, що ОСОБА_1 оплатила заборгованість за оренду автомобіля марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_4 , в розмірі 16 631 гривень (а.с.34).

Квитанціями до прибуткового касового ордера ТОВ «Галант-Центр» серії 02 БЖ №685823 від 07.09.2017 року, серії 02 БЖ №685819 від 05.07.2017 року, серією 02 БЖ №685828 від 04.02.2017 року, серією 02 БЖ №685832 від 21.01.2018 року, стверджується, що ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Галант-Центр» 63580 гривень за оренду автомобіля марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с.33).

А згідно накладної №139 від 16.04.2018 року, ОСОБА_1 надало ТОВ «Галант-Центр» папір перфорований в кількості 100 ящиків на суму 55000 гривень в рахунок плати за оренду автомобіля марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с.35).

Тобто, загальна сума витрат, понесених позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу становить 135 211 грн. (16 631 + 63 580 + 55 000).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач була позбавлена можливості користуватися належним їй автомобілем, а тому з відповідача підлягають стягненню збитки на загальну суму 135 783 гривень, з яких 134 631 гривня орендна плата, 1152 гривні витрати за зберігання автомобіля на спеціалізованому майданчик, а також 10 000 грн. моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судовими рішенням підтверджується факт неправомірності дій відповідача щодо вилучення належного позивачу автомобіля та відмови його повернути.

Також, позивачем доведено належними доказами розмір спричинених такими діями збитків у вигляді втрат, які ОСОБА_1 зробила для відновлення свого порушеного права, а саме 134 631 грн. орендна плата за договором оренди транспортного засобу від 30.05.2017, та 1152 гривні витрати за зберігання автомобіля на спеціалізованому майданчик.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ДП Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» щодо нікчемності такого договору оренди через недотримання нотаріальної форми, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Крім того, господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з вимогами частини другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (частина 2 статті 207 ЦК України).

Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.

Даною нормою передбачено обов`язковість дотримання нотаріальної форми лише щодо договорів оренди транспортного засобу укладеними за участю саме фізичної особи.

Водночас вказаний вище договір оренди транспортного засобу укладено з ФОП ОСОБА_1 , тобто фізичною-особою підприємцем, яка має інший правовий статус.

То відповідно до зазначених норм законодавства даний договір оренди транспортних засобів укладено між ТОВ «Галант Центр» та ФОП ОСОБА_1 є правомочним і не потребує додаткового нотаріального посвідчення, оскільки даний договір оренди транспортних засобів укладено між суб`єктами господарювання, та прийнято ними до виконання у повному обсязі. Отже, положення частини другої статті 799 ЦК України не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, оскільки поняття фізичної особи-підприємця та юридичної особи у цих правовідносинах є однаковими.

Відтак такі доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а тому договір оренди транспортного засобу є належним доказом на підтвердження понесених позивачем витрат.

Таким чином рішення суду першої інтонації в частині стягнення збитків є законним та обґрунтованим.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди.

Так, за правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В даному випадку факт протиправності дій відповідача встановлено судовими рішеннями, внаслідок таких дій позивач була позбавлена протягом тривалого часу користуватися належним їй майном, що безперечно спричинило їй душевні страждання та є підставою для відшкодування морально шкоди.

Доводи апеляційної скарги ДП Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди є безпідставними.

Щодо розміру моральної шкоди, то такий визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн. суд першої в повній мірі врахував зазначене і колегія суддів не знаходить підстав для зміни такого розміру.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що внаслідок протиправних дій відповідача перебувала у особливо вразливому стані, що могло негативно позначитись на її здоров`ї, зважаючи на нагальну потребу у використанні транспортного засобу, апеляційний суд відхиляє, оскільки майже відразу після вилучення від неї автомобіля, було укладено договір оренди транспортного засобу (витрати за яким позивачу стягнуто згідно рішення суду), а отже, такий вразливий стан тривав недовго.

Також безпідставним є посилання апелянта ДП Міністерства внутрішніх справ «Інформ-Ресурси» на відсутність доказів спричинення моральної шкоди, оскільки спричинення особі душевних страждань (моральної шкоди) не завжди потребує необхідності звернення за відповідним лікуванням. Водночас факт протиправного позбавлення особи можливості користуватися належним їй майном, безумовно спричиняє такій особі моральні страждання та є підставою для стягнення моральної шкоди.

Таким чином, перевіривши дані апеляційні скарги в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вони, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мишинчук Василь Васильовича та апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурс», залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 18 червня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді