Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

місто Київ

справа № 523/5863/16-ц

провадження № 61-22034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року у складі судді Бузовського В. В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 15 870, 63 грн, з яких 5 611, 61 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 1 784, 66 грн - заборгованість за процентами та комісією; 8 474, 36 грн - пеня за порушення графіка погашення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувались фактами порушення прав кредитора внаслідок прострочення позичальником виплати кредитних коштів та процентів за користування ними.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач подав до суду першої інстанції клопотання, відповідно до якого просив визнати позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у період з вересня 2012 року до вересня 2013 року ним сплачено загальну суму 7 643, 53 грн. Також зазначив, що квитанції на перерахування коштів у сумі 1 170, 00 грн він не отримував, як і страхового полісу. Після спілкування з працівниками банку, які повідомили про наявність кредитної заборгованості, яка перевищує розмір сплачених відповідачем сум, він вирішив на рахунок банку більше не вносити платежі на погашення кредитної заборгованості.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму боргу за договором кредиту у розмірі 15 870, 63 грн, з яких 5 611, 61 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 1 784, 66 грн - заборгованість за процентами та комісією; 8 474, 36 грн - пеня за порушення графіка погашення заборгованості. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, оскільки відповідач порушив майнові права ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на повернення одержаних за кредитним договором грошових коштів та процентів за користування ними.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2012 року станом на 14 червня 2016 року у розмірі 11 094, 40 грн, що складається з таких сум: заборгованість за основною сумою боргу - 5 611, 61 грн, заборгованість за процентами - 1 784, 66 грн, пеня - 3 698, 13 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 5 611, 61 грн, процентів - 1 784, 66 грн, а разом - 7 396, 27 грн, є правильним. Доводи апеляційної скарги про помилковість розрахунку є необґрунтованими. Розрахунок заборгованості, доданий до матеріалів справи, перевірений судом та відповідає умовам договору і вимогам закону. Також суд апеляційної інстанції не погодився із доводами заявника про те, що його не повідомлено про відступлення права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») на користь інших осіб, оскільки він не був позбавлений можливості погашати заборгованість за кредитним договором на рахунки первісного кредитора, які зазначені у кредитному договорі. При цьому, оскільки заборгованість за кредитом з процентами становить 7 396, 27 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пеня у розмірі 3 698, 13 грн є реальною, необхідною, помірною, а тому розумною сумою відносно розміру основного боргу.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 у квітні 2017 року звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що кредит був наданий у розмірі 7 800, 00 грн, а не у заявленому позивачем розмірі - 8 970, 00 грн, а тому інші нарахування є невірними. Заявник зазначає, що ним належно виконані умови кредитного договору, оскільки станом на вересень 2013 року ним сплачено кошти на загальну суму 7 643, 53 грн. Також заявник вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення на підставі розрахунку позивача, не взявши до уваги наданий ним розрахунок заборгованості. Зазначає, що розмір пені, стягнутий судами, значно перевищує розмір збитків. Позивачем не надано договір про відступлення прав вимоги ПАТ «Платинум Банк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» (далі - ТОВ «ФК «Бізнесфінанс») та акт прийому-передачі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2017 року на касаційну скаргу надійшли заперечення, в яких ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило відхилити касаційну скаргу, залишити оскаржувані рішення без змін. Зазначив, що наведені у касаційній скарзі доводи були предметом перевірки та дослідження судом апеляційної інстанції, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 серпня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» (далі - ПрАТ «Ренесанс Життя») укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 404/5338BCL1B, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 970, 00 грн на поточні потреби строком на 30 платіжних періодів (до 20 лютого 2015 року), фіксованою процентною ставкою - 20 % річних, комісією за обслуговування кредиту - 179, 00 грн з умовою щомісячного внесення платежів у розмірі 562, 00 грн (останній платіж у розмірі 538, 44 грн).

Відповідно до пункту 1.3 договору для видачі та зарахування коштів для погашення кредиту банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 . Позичальник доручає банку самостійно утримувати всі належні комісії, що мають сплачуватися йому при видачі кредиту та перераховуватися з рахунку страхові премії на рахунок страховика.

Згідно з пунктом 1.4 договору цей договір є змішаним договором, який містить елементи різних договорів: кредитного та про страхування.

Пунктом 2.9 договору визначено, що реальна процентна ставка за кредитом становить 99, 26 % річних, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 9 036, 44 грн.

Відповідно до пунктів 3.6, 3.9, 3.10 договору страхова сума становить 8 970, 00 грн, страховий тариф (щомісячно) - 0, 4348 %, страхова премія (сплачується одноразово) - 1 170, 00 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30 липня 2014 року ПАТ «Платинум Банк» за договором факторингу № 20140730-Г відступило свої права вимоги до позичальника ТОВ «ФК «Бізнесфінанс».

17 червня 2015 року ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» за договором факторингу № 1706/1 відступило свої права вимоги до позичальника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до договору про зміну сторони у зобов`язанні, укладеного між ПАТ «Платинум Банк», ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі статей 512-519 ЦК України, враховуючи наступне відступлення права вимоги (зміни кредитора стосовно боржників) за договором факторингу від 17 червня 2015 року № 1706/01 у разі виникнення підстав для проведення розрахунків відповідно до цього договору факторингу банк замість первісного покупця бере на себе зобов`язання здійснювати перерахування коштів на користь нового покупця за відповідними банківськими реквізитами.

За розрахунками позивача станом на 14 червня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала - 15 870, 34 грн, з яких: 5 611, 61 грн - заборгованість за кредитом; 1 784, 66 грн - заборгованість за відсотками, 8 474, 36 грн - пеня за порушення графіка погашення заборгованості.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідач, заперечуючи, проти позову просив суд апеляційної інстанції призначити судово-економічну експертизу на предмет відповідності наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22 листопада 2016 року призначено судово-економічну експертизу.

Оскільки вартість експертизи фактично дорівнювала розміру заборгованості за кредитним договором, відповідач відмовився від проведення призначеної судово-економічної експертизи. Суд апеляційної інстанції поновив провадження у справі.

Отже, відповідач, спростовуючи наявність кредитної заборгованості всупереч частині першій статті 60 ЦПК України 2004 року не довів ті обставини, на які він посилається, щодо відсутності заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання відповідача на відсутність кредитної заборгованості у зв`язку з внесенням ним кредитних коштів на загальну суму 7 643, 53 грн, також суперечить пункту 2.10 договору, відповідно до якого грошові кошти, які вносяться позичальником на погашення кредиту, спрямовуються на погашення в такій черговості: на сплату простроченої заборгованості за кредитом; на погашення заборгованості за кредитом в сумі щомісячного платежу; на оплату неустойки за кредитом; на дострокове погашення кредиту.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та нарахуваннями відповідно до пункту 4.2. договору та положень статей 546, 549 ЦК України пені, яку суд апеляційної інстанції, виходячи із принципу справедливості, зменшив.

Доводи касаційної скарги, що заявником отримано кредит лише у розмірі 7 800, 00 грн, а не у заявленому позивачем розмірі - 8 970, 00 грн, спростовуються випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому відповідно до пункту 1.3 кредитного договору. Відповідно до виписки на рахунок ПрАТ «Ренесанс Життя» перерахована також сума страхової премії у розмірі 1 700, 00 грн.

Щодо доводів ОСОБА_2 про ненадання позивачем доказів про відступлення прав вимоги ПАТ «Платинум Банк» на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та неповідомлення заявника про дану обставину, то Верховний Суд вважає за необхідне заначити таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у цих правовідносинах змінено кредиторів на підставі договорів факторингу, укладених між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», та між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, що підтверджено матеріалами справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

Верховний Суд врахував, що доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко