Справа № 456/3057/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/811/1322/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
Провадження № 22-ц/811/1336/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефовчич Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року, постановлені в складі головуючого - судді Микитчина І.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 і з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., у сумі 4 151, 29 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 113 570, 96 гривень) та судові витрати у розмірі 1703, 57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 22 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0021/73/59375, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 293, 00 дол. США. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 8 % річних на строк до 22 серпня 2015 року. Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідач зобов`язався погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Відповідач своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого за рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.02.2010 року з відповідача на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість в сумі 22 241, 84 дол. США. Дане судове рішення набрало законної сили, але заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі. Так з врахуванням стягнень здійснених виконавчою службою, заборгованість за кредитним договором № 014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., складає 4 151,29 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 113570, 96 гривень).

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 4151,29 (чотири тисячі сто п`ятдесят один долар 29 центів) дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 113 570, 96 гривень (сто тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят гривень 96 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 1 703, 57 грн. (одна тисяча сімсот три гривні 57 копійок).

Додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати, пов`язані з публікацією оголошення в пресі, в розмірі 420, 00 грн. (чотириста двадцять гривень 00 копійок).

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 , а також норми процесуального та матеріального права. Зазначає, що розглядаючи справу за відсутності відповідача, суд першої інстанції вважав, що його належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, однак опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр» оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання не можна вважати належним його повідомленням, оскільки з огляду на положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України виклик у суд через оголошення у пресі відбувається в тому випадку, коли невідоме місце проживання, чи місце перебування, чи місце роботи відповідача, навіть після звернення позивача до адресного бюро і органів внутрішніх справ на час розгляду справи. Стверджує, що позивачу було відомо адресу місця проживання відповідача, оскільки банком протягом 2015 року велася із ОСОБА_1 переписка, тобто направлялася кореспонденція за адресою його проживання. З огляду на наявність відомостей про місце проживання відповідача, виклик у суд через оголошення у пресі не може вважатися належним повідомленням. На момент розгляду справи були відсутні дані про те, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи ОСОБА_1 є невідомими. Вважає, що підстав для ухвалення заочного рішення в суду першої інстанції не було.

Зазначає, що позивач у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю, що підтверджується заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду від 02 лютого 2010 року. Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі протягом 30 календарних днів й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню.

Посилається на те, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Вважає, що після ухвалення рішення суду від 02 лютого 2010 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України. Однак такі вимоги в даному позові не заявлені. Посилається також на те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлені поза межами строку позовної давності.

Просить скасувати заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 12.11.2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 21 293 дол. США строком по 22 серпня 2015 року зі сплатою 13,8 % річних. 22 серпня 2008 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, яка передбачала графік погашення кредиту, та відповідно внесли зміни в графік здійснення платежів по кредитному договору.

Отже, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий по 22 серпня 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування по 22 серпня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Листом від 24 вересня 2009 року №10-48/12-757 позивач повідомив відповідача про необхідність здійснення повного дострокового погашення заборгованості за Кредитним договором, однак така вимога банку була проігнорована.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання.

12.11.2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., яка станом на 28 жовтня 2009 року становила 22 241,84 дол. США.

Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2010 року позов Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та вирішено стягнути ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 22 241,84 дол. США заборгованість за кредитним договором № 014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., що в еквіваленті до національної валюти становить 178 103, 76 грн.

Дане рішення виконане виконавчою службою 19 лютого 2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовна вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентах в сумі 4 151,29 дол. США - є безпідставною, оскільки вся заборгованість по кредиту (в тому числі і тіло кредиту) розрахована станом на 28.10.2009 року була сплачена в порядку виконавчого провадження в лютому 2015 року.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для нарахування та стягнення з боржника відсотків, обрахованих після ухваленого 02 лютого 2010 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., у сумі 4 151, 29 дол. США обрахованих за три роки, які передували виконанню 19.02.2015 року судового рішення, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено правовий висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, разом із тим, таких вимог в контексті цього позову за період, коли зобов`язання залишалось невиконаним, не заявлено.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а відтак таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

Перевіряючи законність та обґрунтованість додаткового рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що таке теж підлягає скасуванню, оскільки з приписами ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки у задоволенні позову слід було відмовити, то, відповідно, не підлягають стягненню з відповідача і ці витрати.

Окрім того, статтею 220 ЦПК України (в редакції ЦПК України 2004 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Стрийського міькрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року ухвалене в складі судді Микитчина І.М.

03 серпня 2017 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2017 року для розгляду поданої заяви визначено суддю Гулу Л.В. Разом з тим, протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду у матеріалах справи відсутній.

Оскаржуване додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року про задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення ухвалене суддею Гула Л.В.

Разом з тим, як зазначалося вище, додаткове рішення може ухвалити лише той суд, в тому самому складі, що ухвалив рішення. Суд в іншому складі позбавлений повноважень на вчинення таких процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що при постановленні оскаржуваного додатково рішення порушено норми процесуального права, а саме розглянуто заяву про ухвалення додаткового рішення неповноважним судом, тобто складом суду відмінним від того, що ухвалив рішення.

Апеляційна скарга не містить посилань на вказані порушення норм процесуального права, проте в силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно п/п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив 2 555 грн. 35 коп. судового збору.

Відповідно, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 2 555 грн. 35 коп. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення та додаткове рішення суду першої інстанції постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 - відмовити.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 27 вересня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2017 року та додаткове рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат, пов`язаних з публікацією оголошення в пресі - відмовити.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Сбербанк», МФО 320627, адреса для листування: 65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, 12-А, офіс 1405), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 19.05.2000 року, РНОКПП НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , ) сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 555 грн. 35 коп. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 35 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 27 вересня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.