Справа № 182/3909/19
Провадження № 2/0182/2290/2019
17.09.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач 07 червня 2019 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Він на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .
У належній йому квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , який був зареєстрований колишнім власником квартири та якого він обіцяв зняти з реєстраційного обліку.
Відповідач є зареєстрованим в спірній квартирі, але фактично не проживає, не користується нею, особистих речей відповідача в будинку немає, участі в утриманні житлового приміщення не приймає. Фактичне місце проживання відповідача йому не відомо, оскільки відповідач є зовсім сторонньою особою та спілкування з ним відсутнє. Вищезазначене підтверджується актом про не проживання.
Реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження його власністю, крім того, реєстрація відповідача в квартирі позбавляє його право на отримання субсидії, яка надається на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг.
Враховуючи викладене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
Ухвалою про відкриття провадження від 02 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Ухвалу судді від 02 липня 2019 року направлено відповідачу за його останнім місцем реєстрації (а.с. 13). До суду повернувся конверт з ухвалою судді від 02 липня 2019 року , як не вручений за закінченням строку зберігання (а.с. 16).
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.
Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею Цивільного кодексу України /далі ЦК/ та статтею 150 Житлового кодексу України /далі ЖК/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Правовою підставою вимог про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковим І.М. належить квартира, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 5- 6).
У вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , який є членом родини колишнього власника квартири, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 30 від 28.05.2019 року, посвідченої Бухгалтером ОСББ «Феросплавник» (а.с. 7). Згідно п. 3.1.2 договору купівлі-продажу квартири від 0 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковим І.М., продавець зобов`язався зняти з реєстрації члена своєї родини до 12 травня 2019 року, проте свої зобов`язання не виконав.
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 13).
Відповідач ОСОБА_2 в квартирі за адресою : АДРЕСА_1 не проживає з 01 березня 2018 року, що зафіксовано в акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 04 червня 2019 року, посвідченого головою ОСББ «Феросплавник» (а.с. 8).
Отже, відповідач не проживає та не користується спірним житловим приміщенням, не виконує свої зобов`язання по оплаті комунальних послуг, не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин з 1 березня 2018 року та не користуєься ним.
Доказів щодо поважних причин не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі з 1 березня 2018 року не пред`явлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідача з 1 березня 2018 року у спірній квартирі судом не встановлено.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи доведеність матеріалами справи підстав позову ОСОБА_1 та ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідач фактично проживає за іншою адресою, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
При таких обставинах, суд вважає, що необхідно визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .
Також, на підставі п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с. 1).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: О. В. Рунчева