ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 615/523/18-ц

провадження № 22-ц/818/2175/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Ніка»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 28 січня 2019 року в складі судді Токмакової А.П.,

у с т а н о в и в :

У квітні 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» (далі - ПСП «Нове життя») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка» (далі - СТОВ «Ніка») та просило:

- визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, укладений 01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Ніка», зареєстрований 04 грудня 2017 року державним реєстратором Філії комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади в Харківській області Шевченко Я.А. за № 23754740;

- визнати поновленим Договір оренди земельної ділянки площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, укладений 07 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ПСП «Нове життя» на той самий строк та на тих самих умовах;

- визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, укладений 01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Ніка», зареєстрований 04 грудня 2017 року державним реєстратором Філії комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади в Харківській області Шевченко Я.А. за № 23754662;

- визнати поновленим Договір оренди земельної ділянки площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, укладений 20 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ПСП «Нове життя» на той самий строк та на тих самих умовах;

- судові витрати покласти на відповідачів.

Позов мотивовано тим, що 07 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ПСП «Нове життя» було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, який 11 грудня 2012 року зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Валківському районі Харківської області за № 02977. 20 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ПСП «Нове життя» було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, який 11 грудня 2012 року зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Валківському районі Харківської області за № 02978. Пунктом 1 розділу 3 Договорів оренди встановлено термін дії на 5 років з моменту їх державної реєстрації. Якщо до моменту закінчення вказаного терміну дії договору сторони не заявлять про припинення його дії, ці договори вважаються продовженими на такий же термін та на тих самих умовах. Договори набирають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 1 розділу 1.3).

Влітку 2017 року ПСП «Нове життя» стало відомо, що ОСОБА_2 помер. Його спадкоємець ОСОБА_1 не виконав вимоги частини дев`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», частин першої, третьої статті 148-1 ЗК України та не повідомив ПСП «Нове життя» про перехід права власності на земельні ділянки. 02 листопада 2017 року та 03 листопада 2017 року відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач направив листи-повідомлення з пропозицією продовження орендних відносин та запропонував більш сприятливі умови співпраці, а також орендну плату в розмірі 10 % від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки, додавши проекти Додаткових угод до Договорів оренди від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року. ОСОБА_1 відповіді (заперечення) щодо наданих проектів Додаткових угод на адресу ПСП «Нове життя» не направив.

В грудні 2017 року з Реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про те, що 04 грудня 2017 року було зареєстровано право оренди на земельні ділянки площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, та площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, за іншою юридичною особою, а саме - СТОВ «Ніка» строком на 10 років на підставі Договорів оренди землі б/н від 01 січня 2017 року, укладених з ОСОБА_1

Зазначає, що укладення та реєстрація Договорів оренди від 01 січня 2017 року порушує переважне право ПСП «Нове життя» на продовження користування спірними земельними ділянками до закінчення строку діючих Договорів оренди землі, укладених з ПСП «Нове життя». Позивач продовжує користуватися спірними земельними ділянками, як сумлінний орендар, належним чином виконує всі умови Договорів оренди землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року, використовуючи земельні ділянки за їх цільовим призначенням.

ОСОБА_1 позов не визнав, у поданому відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що строк дії Договорів оренди землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року закінчувався 11 грудня 2017 року. 18 жовтня 2017 року він направив на адресу ПСП «Нове життя» заяву про відсутність намірів щодо укладення договорів оренди землі та повернення земельних ділянок, яку було отримано позивачем 20 жовтня 2017 року. Посилання ПСП «Нове життя» на те, що воно є добросовісним орендарем, не відповідає дійсності, оскільки орендна плата за земельні ділянки у 2017 році виплачена не в повному обсязі.

Демиденко Наталія Володимирівна - представник СТОВ «Ніка» у поданому відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 - спадкоємець ОСОБА_2 звернувся до ПСП «Нове життя» із заявою про відсутність намірів щодо укладення Договорів оренди землі та повернення земельних ділянок, яка була позивачем отримана 20 жовтня 2017 року. Отже орендодавець належним чином повідомив позивача про своє небажання продовжувати орендні правовідносини та просив останнього повернути належні йому на праві приватної власності земельні ділянки.

Керуючись положеннями частини другої статті 33 Закону України «Про оренду землі», позивач був зобов`язаний протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку повідомити ОСОБА_1 про свій намір скористатись своїм переважним правом на укладення договору на новий строк. Проте позивач цього обов`язку не виконав, лист-повідомлення позивач надіслав орендодавцю лише 02 листопада 2017 року.

Зазначає, що переважне право позивача було припинено, оскільки між останнім та ОСОБА_1 не досягнуто домовленості стосовно істотних умов Договорів оренди землі, тому поновленню на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» вказані договори не підлягають.

СТОВ «НІКА» є законним користувачем спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0258 та :02:000:0344, оскільки право оренди належним чином зареєстровано, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 28 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 18 жовтня 2017 року власник спірних земельних ділянок направив позивачу заяву про припинення дії Договорів оренди землі, укладених у 2012 році між його батьком ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ПСП «Нове життя», яку позивач отримав 20 жовтня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, орендодавець належним чином повідомив позивача про своє небажання продовжувати орендні правовідносини та просив останнього повернути належні йому на праві приватної власності земельні ділянки. Отже, станом на 11 грудня 2017 року дія Договорів оренди землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року припинена через закінчення терміну, на який їх було укладено.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Позивач був зобов`язаний протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельні ділянки, повідомити спадкоємця про намір скористатись своїм переважним правом на укладення договору на новий строк. Проте, позивач цього обов`язку не виконав. Листи-повідомлення позивач надіслав орендодавцю лише 02 та 03 листопада 2017 року, що свідчить про недотримання порядку, який передбачено імперативною нормою спеціального закону, який регулює орендні правовідносини, а саме - частиною другою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Договори оренди землі від 01 січня 2017 року не порушують права та обов`язки позивача, право користування набуте СТОВ «Ніка» на законних підставах.

В березні 2019 року ПСП «Нове життя» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбаченні статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПСП "Нове життя" виконало усі вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому непоновлення Договорів оренди землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року є порушенням переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк. Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що оспорювані Договори оренди землі укладені між ОСОБА_1 з СТОВ «Ніка» до закінчення строку дії Договорів оренди від 07 квітня та 20 жовтня 2019 року. Дана справа повинна була бути розглянута судом першої інстанції в загальному позовному провадженні, оскільки позов є немайновим та значної складності, що випливає з суб`єктного складу сторін, значення справи для сторін, обсягу та характеру доказів у справі. А тому розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження є порушенням норм процесуального права.

20 червня 2019 року СТОВ «Ніка» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі поданих сторонами доказів, яким надана належна оцінка. Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 07 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ПСП "Нове життя" укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області.

Вказаний Договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Валківському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 грудня 2012 року № 02977.

20 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ПСП "Нове життя" укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області.

Вказаний Договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Валківському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 грудня 2012 року № 02978.

Пунктом 1 розділу 3 Договорів оренди встановлено термін дії на 5 років з моменту їх державної реєстрації. Якщо до моменту закінчення вказаного терміну дії договору сторони не заявлять про припинення його дії, ці договори вважаються продовженими на такий же термін та на тих самих умовах. Договори набирають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 1 розділу 1.3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 16 грудня 2016 року Виконавчим комітетом Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області, актовий запис № 14.

Спадкоємцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син - ОСОБА_1

ОСОБА_1 оформив спадщину на земельні ділянки: площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, та отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422цс17.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваних Договорів оренди від 01 січня 2017 року, укладених між ОСОБА_1 та СТОВ «Ніка», ПСП "Нове життя" не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач як орендар цих же земельних ділянок має право на оспорювання цих договорів.

Пунктом 1 розділу 3 Договорів оренди від 07 квітня та 20 жовтня 2019 року встановлено термін дії на 5 років з моменту їх державної реєстрації.

Таким чином на час укладення та реєстрації оспорюваних Договорів оренди земельної ділянки від 01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «НІКА» були чинними Договори оренди цих же об`єктів, укладені між ОСОБА_2 та ПСП "Нове життя" від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року, які зареєстровані 11 грудня 2012 року зі строком дії до 10 грудня 2017 року і в установленому законом порядку не припинені.

Отже право користування земельними ділянками, яке виникло та існує в позивача на підставі Договорів оренди від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року було порушено внаслідок укладення Договорів оренди цих же земельних ділянок між відповідачами, і таке право підлягає захистові в обраний позивачем спосіб.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині визнання недійсними Договорів оренди земельних ділянок площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, та площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, укладених 01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Ніка», зареєстрованих 04 грудня 2017 року державним реєстратором Філії комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади в Харківській області Шевченко Я.А. за № 23754740 та № 23754662, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо поновлення спірних Договорів оренди земельних ділянок, судова колегія керується таким.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

В позовній заяві позивач як на підставу поновлення Договорів оренди від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року на той самий строк та на тих самих умовах посилається на частину шосту статті 33 Закону України «Про оренду землі». Зазначає, що після закінчення Договорів землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року ОСОБА_1 в місячний строк не направив на адресу ПСП "Нове життя" лист - повідомлення про заперечення у поновленні договорів, ПСП "Нове життя" продовжує користуватися спірними земельними ділянками як сумлінний орендар, належним чином виконує усі умови договорів оренди, використовуючи земельні ділянки за їх цільовим призначенням.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи в задоволенні повних вимог в частині поновлення Договорів оренди землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року на той самий строк та на тих самих умовах, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів продовження користування земельними ділянками після закінчення строку їх дії.

Судова колегія вважає вказаний висновок суду першої інстанції вірним, оскільки позивачем не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено добросовісне виконання умов Договорів оренди землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року в частині сплати орендної плати. Позивачем не виконано обов`язку по сплаті орендної плати власнику земельних ділянок за 2017 рік.

В суді апеляційної інстанції Єршова О.І. - представник позивача пояснила, що ПСП "Нове життя" користувалося спірними земельними ділянками до весни 2018 року.

Таким чином, підстави для поновлення Договорів оренди землі від 07 квітня та 20 жовтня 2012 року на той самий строк та на тих самих умовах з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», відсутні.

Пунктом четвертим частини першої статті 376 ЦПК України встановлено, що неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договорів оренди недійсними з ухваленням в цій частині нової постанову про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підлягає розгляду судом першої інстанції в загальному позовному провадженні є безпідставними.

В статті 274 ЦПК України визначено перелік справ, які можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження та умови, які суд повинен враховувати при вирішенні питання про порядок розгляду справи.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Розгляд даної справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін і сторонам була надана можливість не лише викласти свої пояснення в письмовому вигляді, а й надати свої пояснення в судовому засіданні.

Порушення строку розгляду справи, на яке посилається позивач в апеляційній скарзі, не є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції з урахуванням інших доказів щодо недоведеності позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

ПСП "Нове життя" при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатило судовий збір в загальному розмірі 9 600 грн., що документально підтверджено платіжними дорученнями № 2576 від 06 березня 2019 року та № 2815 від 17 квітня 2019 року (а. с. 38, 51 т. 2).

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в частині задоволення двох немайнових вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 800 грн. по 2 400 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» - задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 28 січня 2019 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договорів оренди недійсними та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка» про визнання договорів оренди землі недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 2,9121 га з кадастровим номером :02:000:0258, укладений 01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка», зареєстрований 04 грудня 2017 року державним реєстратором Філії комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади в Харківській області Шевченко Я.А. за № 23754740.

Визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 2,9114 га з кадастровим номером :02:000:0344, укладений 01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка», зареєстрований 04 грудня 2017 року державним реєстратором Філії комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади в Харківській області Шевченко Я.А. за № 23754662.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» судовий збір в загальному розмірі 4 800 грн. (чотири тисячі вісімсот грн.) по 2 400 грн. (дві тисячі чотириста грн.) з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова