П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/3696/19

Номер провадження 22-ц/824/10915/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А..,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача аліментів утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на період навчання сина, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовано, зокрема, тим, що 16 вересня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, у якому народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач не приймав участі у вихованні і утриманні дітей, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досяг повноліття, у зв`язку з чим стягнення аліментів із відповідача на його утримання припинилось.

Добровільно відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина. Разом з тим, ОСОБА_3 є студентом вищого навчального закладу, у зв`язку з чим не має власних джерел доходу, має проблеми зі здоров`ям та потребує санаторно-курортного лікування.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року (а.с. 127 - 130) позов ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/7 частини всіх його доходів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання, але не більше, ніж до досягнення останнім двадцятитрьохрічного віку, починаючи з 05 березня 2019 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 04 липня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, недоведеність обставин, які мають значення для справи і які визнані судом першої інстанції встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 отримує соціальну стипендію в розмірі 1 180 грн. щомісяця як дитина учасника бойових дій, є студентом Фізико-технічного інституту НТУУ «КПІ ім. Ігоря Сікорського» денної форми навчання за держзамовленням, не отримує академічну стипендію у зв`язку з низькою успішністю в навчанні, не має потреби в гуртожитку чи іншому житлі, безкоштовно проходить навчання на курсах для розвитку своїх здібностей та отримує від батька щомісячно кошти у розмірі 2 000 гривень.

Позивач має кошти у розмірі 17 000 доларів США від продажу автомобіля марки Volkswagen, модель Touareg, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Натомість скаржник зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти у зв`язку з кредитними зобов`язаннями перед фінансовими установами, які виникли у результаті необхідності придбання побутової техніки та меблів, оскільки позивач вивезла з квартири абсолютно все спільне майно подружжя. Крім того, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина та непрацездатної матері у розмірі 50% з усіх видів його заробітку (доходу).

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження будь-яких витрат на навчання повнолітнього сина та потреби у матеріальній допомозі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

25 липня на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 з відповідним підтвердженням його надсилання відповідачу. З відзиву, зокрема, вбачається, що у серпні 2008 року відповідач звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з 1/2 до 1/3 частки з усіх доходів. Однак, останній відмовився від позову та його відмова була прийнята судом.

Крім того, позивач ставить під сумнів, що перерахування відповідачем 17 березня 2019 року на картковий рахунок сина грошових коштів у розмірі 2 000 грн. свідчить про бажання підтримувати повнолітнього сина і надалі.

ОСОБА_1 має пільги, що надаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а посилання останнього на те, що заробітної плати, яка залишається у розпорядженні після всіх відрахувань, ледь вистачає на забезпечення власних потреб не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи.

До того ж відповідач є власником земельної ділянки, площею 0,04 га в Солом`янському районі міста Києва.

Мати відповідача проживає разом зі своїм чоловіком та донькою в Полтавській області та не має необхідності в отриманні на свою користь аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача, а тому останній не позбавлений можливості звернутись з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь непрацездатної матері.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Зайцев І. Ю підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Позивач чи її представник до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, у зв`язку з чим колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу без участі останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 (а.с. 9).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття (т. 4).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 вересня 2000 року, розірвано (а.с. 5).

Відповідно до довідки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» від 13 лютого 2019 року ОСОБА_3 є студентом І курсу, групи ФІ - 81 Фізико-технічного інституту НТУУ «КПІ ім. Ігоря Сікорського» денної форми навчання, навчається за держзамовленням і закінчує університет 30 червня 2022 року (а.с. 12).

Відповідно до довідки про грошове забезпечення та інші види виплат від 28 березня 2019 року загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 28 березня 2019 року виплати постійного характеру складають 465 933 грн. 37 коп., з яких сплачені аліменти - 264 290 грн. 99 коп. (а.с. 38).

Згідно довідки про заробітну плату та інші доходи від 10 грудня 2018 року ОСОБА_2 дійсно працює в ЗНЗ №, форма працевлаштування: основна, займає посаду вчителя та червень-листопад 2018 року загальна сума доходу останньої складає 72 164 грн. 42 коп. (а.с. 64).

Згідно наказу № 1003-с від 29 березня 2019 року ОСОБА_3 призначено соціальну стипендію з 01 березня 2019 року по 30 червня 2019 року у розмірі 1 180 грн. (а.с. 96).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим немає можливості працевлаштуватись та знаходиться на утриманні матері.

Крім того, Дніпровським районним судом міста Києва було враховано, що за рішенням суду з відповідача вже стягувались аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 та продовжують стягуватись на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 та непрацездатної матері - ОСОБА_6 .

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, а саме ч. 1 та ч. 2 ст. 27 держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Відповідно до ч.1 ст.198 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст. 183 цього Кодексу.

Частиною першою та другою ст.199 СК України регламентовано що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням на денній формі та відсутністю власного джерела доходів.

Закон в рівні мірі покладає на батьків обов`язок піклуватись про своїх дітей. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/7 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

Доводи скаржника щодо отримання сином соціальної стипендії в розмірі 1 180 грн. щомісяця як дитини учасника бойових дій та відсутності як академічної стипендії у зв`язку з низькою успішністю в навчанні так і потреби в гуртожитку чи іншому житлі, безкоштовне проходження навчання на курсах для розвитку своїх здібностей не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання скаржника на добровільне утримання сина шляхом пересилання на його картковий рахунок по 2 000 грн. щомісяця не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Крім того, не знайшло об`єктивного підтвердження і посилання скаржника на існування домовленості між ним та колишньою дружиною стосовно того, що все спільно нажите майно, щодо якого у ОСОБА_1 відсутні вимоги, зараховується як внесок останнього у навчання дітей.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів враховано всі фактичні обставини справи, а саме матеріальне становище сторін та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 та непрацездатної матері ОСОБА_6 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на його правильність та законність не впливають, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова