Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 606/2919/15-ц

провадження № 61-17737св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року у складі судді Малярчука В. В. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Гірського Б. О., Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») про захист порушеного права та визнання договору недійсним.

Просив визнати порушеними його права як споживача фінансової послуги за кредитним договором № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року укладеного між по позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Банк Форум», визнати недійсним кредитний договір № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Банк Форум».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2017 року, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що кредитний договір не відповідає вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості; не роз`яснено позивачу, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПАТ «Банк Форум» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги те, що позивач підписав договір кредиту, що свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування, вартість кредиту, інші супутні послуги і тарифи, значення реальної процентної ставки, а також графік погашення кредиту із зазначенням дати і суми платежів. Вказане свідчить про відсутність порушення прав позивача під час укладення сторонами оспорюваного договору.

Позиція інших учасників справи

Позиція позивача/відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Вказував, що судами правильно указано, що оскільки у спірному кредитному договорі відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови для його укладення, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсним кредитного договору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 березня 2017 року справу № 606/2619/15-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 606/2619/15-ц та витребувано її з Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу № 606/2619/15-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 травня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 147/08/26 CLNv на відкриття відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі з кредитом лімітування 80 000 доларів США під 13,5 % річних строком до 28 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 травня 2008 року між позивачем та банком укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку передано нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 .

30 травня 2008 року та 25 червня, 06 липня 2009 року укладено договори, якими внесено зміни до вищевказаного кредитного договору, зокрема щодо зменшення ліміту кредитування та розміру річних відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 2.10 кредитного договору № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року за обслуговування кредиту у перший місяць кредитування позичальник сплачує банку кошти в розмірі 2 % від суми кредиту.

Згідно пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, встановлено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

При укладенні кредитного договору № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року, ні при внесенні змін до нього, позивача, як споживача, не було повідомлено про покладення на нього валютних ризиків, йому не надавалася інформація про методики, які використовуються банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів), яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є зобов`язання, які виникають із положень договору про споживчий кредит та які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що при укладенні кредитного договору, ні при внесенні змін до нього банком не повідомлено споживача не було повідомлено про покладення на нього валютних ризиків, йому не надавалася інформація про методики, які використовуються банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Кредитний договір, в тому числі з урахуванням змін до нього, не містить графіку платежів у розмірі сум процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що права позивача, як споживача, були порушені під час укладання кредитного договору, а тому дійшли висновку, що наведені обставини є достатніми для визнання кредитного договору недійсним повністю з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України та статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також договору іпотеки з підстав, встановлених частиною другою статті 548 ЦК України.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 147/08/26 СLNv від 29 травня 2008 року містить інформацію про суму кредиту, строк його повернення, призначення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), а також забезпечення кредиту.

Проте судами не враховано, що оспорюваний кредитний договір підписаний ОСОБА_1., а тому сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_1 під час укладення договору не заявляв, що з ним не проведено переддоговірної роботи, що йому незрозумілі умови договору, позивач підписував додаткові угоди до оспорюваного ним кредитного договору та в подальшому виконував його умови.Також позивачем не доведено, що під час укладення кредитного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту, чи що при підписанні договору його введено в оману та приховано сукупну вартість кредиту у зв`язку із чим він не зміг оцінити доцільність отримання кредиту на таких умовах.

З огляду на вказане вище у сукупності, висновки судів попередніх інстанцій про невідповідність дій банку вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є передчасними.

Крім того, судами попередніх інстанцій не враховано, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень, недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Пунктом 2.10 оспорюваного договору визначено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 2 % (два) процента від суми кредиту.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем договору, колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано виходили з наявності правових підстав для визнання недійсними оспорюваного договору в цілому на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», не надавши належної оцінки окремим пунктам договору та документам, які були подані позивачем банку до підписання кредитного договору.

Оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, колегія суддів приходить до висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило