Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 520/10491/13-ц

провадження № 61-34435св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами 1, 2) - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом-1) - ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом-1 - товариство з обмеженою відповідальністю «Діаметра. Жак Дюпон»,

треті особи на стороні позивача за зустрічним позовом-1: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

позивач за зустрічним позовом-2 - ОСОБА_4 ,

відповідач за зустрічним позовом-2 - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

треті особи на стороні позивача за зустрічним позовом-2: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головне Одеське обласне управління по справах захисту прав споживачів, Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року у складі судді Васильків О. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, який уточнило в ході розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09 листопада 2006 року в розмірі 97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп., посилаючись на неналежне виконання останнім умов кредитного договору.

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, укладений між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (долі - ПАТ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» недійсним, зобов`язати ТОВ «Діаметра. Жак Дюпон» виконати споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою від 04 квітня 2014 року.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року не містить посилання на № 0 від 09 листопада 2006 року, у зв`язку із чим ПАТ «Дельта Банк» є неналежним позивачем. Крім того, з метою погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк», ним укладено із ТОВ «Діаметра. Жак Дюпон» споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою від 04 квітня 2014 року, на виконання якого було здійснено перший платіж, проте останній відмовляється від виконання своїх зобов`язань.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати договір про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року № 0, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 недійсним; визнати іпотечний договір від 09 листопада 2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 недійсним. При цьому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 посилалася на те, що при наданні банком кредиту в іноземній валюті, а також здійсненні платежів на погашення кредиту та сплати відсотків було грубо порушено законодавство. Умови договору є несправедливими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 09 листопада 2006 року в розмірі 97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 50 965,17 дол. США, що еквівалентно 754 499 грн 84 коп., та заборгованості за процентами за користування кредитом - 46 153,78 дол. США, що еквівалентно 683 270 грн 94 коп. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи первісний позов банку та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь ПАТ «Дельта Банк», в той час як підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, зобов`язання виконати споживчий договір, визнання кредитного договору та іпотечного договорів недійсними - відсутні.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення первісного позову банку та відмови у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що в наданому банком розрахунку заборгованості є суттєві розбіжності визначення розміру істотних умов договору, а саме у договорі про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року визначено 11,3% річних, а у розрахунку за вимогами банку - 13,3% річних та 26,6% річних, що в загальному значенні становить 39,9% річних. Також у зв`язку із відсутністю первинних документів неможливо визначитись з валютою кредитування. Позивачем ПАТ «Дельта Банк» не доведено передачі документів від первинного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до вимог статті 517 ЦК України.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 520/10491/13-ц з Київського районного суду м. Одеси. Зупинено виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року вказана справа призначена до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що 09 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 65 000 дол. США строком до 09 листопада 2016 року зі сплатою 11,3 % річних.

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за яким іпотекодавці передали іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно виписки із вказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, зокрема, й за кредитним договором № 0 від 09 листопада 2009 року, що підтверджується актом прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 11 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 50 965,17 дол. США, що еквівалентно 754 499 грн 84 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 46 153,78 дол. США, що еквівалентно 683 270 грн 94 коп., банк просив позов задовольнити.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно статті 628 ЦК України.

Судами установлено, що пунктом 9.13 договору про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року визначено, що підписання даного договору позичальником свідчить, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому судами вмотивовано відхилено доводи заявника про те, що банк не мав права на здійснення операцій в іноземній валюті, оскільки не отримував індивідуальної ліцензії на право надання кредиту в іноземній валюті, так як відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу.

З урахуванням вказаного, посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 на несправедливість умов договору є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того судами установлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Згідно виписки із вказаного договору, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором №0 від 09 листопада 2009 року, що вбачається із акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року не містить посилання на №0 від 09 листопада 2006 року, та як наслідок неналежність позивача ПАТ «Дельта Банк», спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, задовольняючи первісний позов банку в повному обсязі суди попередніх інстанцій не врахували, що в наданому банком розрахунку заборгованості є суттєві розбіжності визначення розміру істотних умов договору, а саме у договорі про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року визначено 11,3% річних, а у розрахунку за вимогами банку - 13,3% річних та 26,6% річних.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.3.1 кредитного договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,3 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому пунктом 9.2 даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 9.2 договору (пункт 1.3.2 договору).

За умовами пункту 9.2 кредитного договору відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин: а саме: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором; б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ тощо.

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 9.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме:

- банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі - повідомлення банку) за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення від позичальника, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Сторони погодили, що факт неподання позичальником на зазначену у договорі адресу банку у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку.

Про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення банку за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. В такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки.

Згідно зі статтею 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом положень частини першої статті 651 та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до статті 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 761/37819/15-ц та від 24 липня 2019 року у справі № 428/9266/15-ц.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 18 грудня 2011 року відповідачу нарахована заборгованість, виходячи з відсоткової ставки 13,3 % річних та відсоткової ставки (по простроченій заборгованості - 26,6 % річних, в той час як умовами договору сторони погодили відсоткову ставку - 11,3 % річних. При цьому сума заборгованості за кредитом за період з 18 грудня 2011 року по 01 листопада 2014 року склала 50 965,17 дол. США., а за відсотками - 46 153,78 дол. США.

Доказів дотримання банком процедури зміни в односторонньому порядку розміру процентної ставки відповідно до умов пункту 9.2 договору позивачем не надано, як і не надано доказів правомірності застосування до відповідача двох відсоткових ставок: 13,3 та 26,6 % річних.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Задовольняючи первісний позов банку суди попередніх інстанцій вказаного не врахували, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не перевірили, чи дотримано банком процедуру зміни в односторонньому порядку розміру процентної ставки відповідно до умов пункту 9.2 договору, а саме з 11,3 до 13,3 % річних; не перевірили правомірність застосування до відповідача двох відсоткових ставок: 13,3 та 26,6 % річних.

Отже враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вирішення первісного позову банку, судові рішення в цій частині не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року в частині вирішення первісного позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук