Провадження №2/521/3667/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 вересня 2019 рокуМалиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мурзенко М.В.,
при секретарі Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. Свій позов позивач обґрунтовує тим, відповідно що Свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому належить на праві власності домоволодіння під АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване в КП «БТІ» ОМР 25.02.2004 року. Крім позивача у квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_3 , його син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Відповідач не проживає в зазначеній квартирі з березня 2011 року, він добровільно залишив житло, забравши свої речі, оскільки створив власну сім`ю. Оскільки житло позивача не є постійним місцем перебування чи проживання відповідача підстав для його реєстрації за вказаю адресою немає. Добровільно ОСОБА_2 відмовляється звертатись до відповідних органів з приводу зняття своєї реєстрації проживання. Позивач наголошує, що не має можливості сплачувати комунальні послуги, та не може отримати субсидію на їх оплату. З огляду на це позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились Представник позивача надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у їх відсутність, вказавши що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвал суду та повісток на адресу реєстрації, а також відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному на веб-порталі судової влади України .
За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 належить на праві власності домоволодіння під АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване в КП «БТІ» ОМР 25.02.2004 року. (а.с.7)
З довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 634 від 04.07.2019 року виданої органом самоорганізації населення комітет міськрайону «Курсаки» в м.Одесі вбачається, що у будинку за адресою: АДРЕСА_2 ч/д) зареєстровані четверо осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .(а.с. 11)
Відповідно до листа, підписного сусідами та засвідченим Начальником КП «ЖКС «Черьомушки» підтверджують, що ОСОБА_2 з березня 2011 року по теперішній час в будинку АДРЕСА_1 не проживає. (а.с.12)
Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Права відповідачів, які не є власниками спірного домоволодіння, на користування ними були похідними від прав колишніх власників цього домоволодіння, а з припиненням їх права власності припинилося і право користування житлом відповідачів.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За таких обставин, суд вважає, що вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою АДРЕСА_2 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, що набрало законної сили, яким особу було визнано втратившим право користування приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання, прийняття судом окремого рішення з цього питання законом не вимагається.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 .
Встановити порядок виконання рішення суду, яке після набрання ним законної сили, є підставою для зняття ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.