Справа № 333/544/19
Провадження № 2/333/951/19
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Здановської К.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

перекладача Жолоб О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Комунальний заклад «Оріхівський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» ЗОР, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: КЗ «Оріхівський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» ЗОР, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

На профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей ЗМР перебуває неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Підставою для взяття на облік було систематичне залишення дитиною свого місця проживання.

У липня 2018 року до відділу служби від КЗ «Запорізький обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» надійшло повідомлення про перебування в їхньому закладі ОСОБА_5 , 2003 року народження, якого було влаштовано на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Матір`ю було складено заяву про тимчасове влаштування дитини додержавного закладу, оскільки вона не справляється із обов`язкими по вихованню сина.

У подальшому батьками дитини неодноразово подавалися до служби у справах дітей заяви про повернення сина ОСОБА_5 на виховання до родини, проте вже згодом ними надавалися заяви про відмову від дитини із зазначенням, що вони не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав.

Оскільки із грудня 2018 року ОСОБА_5 перебуває у КЗ «Оріхівський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей», батьки забирати дитину відмовляються, беручи до уваги що у 2017 році ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у 2018 році за ч.ч. 1, 2 ст. 184 КУпАП, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідачів на користь КЗ «Оріхівський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справ, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

11 вересня 2019 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проти позову заперечували, вказали, що бажають повернути на виховання до родини сина ОСОБА_5 . Вказали, що заяви, в яких вони вказували, що не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав, були написані ним в емоційному стані.

Третя особа - КЗ «Оріхівський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» ЗОР, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направив, надав заяву про розгляд справи за відсутності останнього.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку вбачається, що 28 червня 2018 року, о 16 годині 00 хвилин, був знайдений ОСОБА_5 , 2003 року народження. Вказано, що з 14 червня 2018 року ОСОБА_5 пішов за свого місця мешкання та до 28 червня 2018 року бродяжив. Дитина доставлена до КЗ «ЗОЦСПРД» ЗОР.

28 червня 2018 року ОСОБА_4 складено заяву про тимчасове влаштування сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Центру соціально - психологічної реабілітації через те, що вона не справляється з вихованням сина.

За повідомленням КЗ «Запорізький обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» від 02 липня 2018 року у центрі на повному державному утриманні з 28 червня 2018 року перебуває ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 серпня 2018 року ОСОБА_4 до Служби (управління) у справах дітей ЗМР подано заяву про повернення дитини ОСОБА_5 , 2003 року народження, проте вже 08 серпня 2018 року надано заяву про залишення заяви від 03 серпня 2018 року без розгляду. Одночасно вказано, вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

08 серпня 2018 року ОСОБА_3 до Служби (управління) у справах дітей ЗМР подано заяву, в якій вказано, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

У зв`язку із зверненням 12 вересня 2018 року ОСОБА_4 до Служби (управління) у справах дітей ЗМР із заявою про повернення сина ОСОБА_5 на виховання до родини, дитина була повернута у родину.

12 листопада 2018 року до Служби (управління) у справах дітей ЗМР ОСОБА_4 було подано заяву, в якій вона вказала, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав та влаштування дитини на повне державне утримання.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про доцільність позбавлення батьківських прав від 31 січня 2019 року вбачається, що орган опіки та піклування на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківським прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З характеристики родини « ОСОБА_4 », складеною головою квартального комітету № 28 Комунарського району, вбачається, що родина спокійна, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, скарг від сусідів не має.

У характеристиці ОСОБА_3 , складеної Запорізькою філією ПАТ «Укртелеком» вказано, що останній у 1997 році закінчив професійно - технічне училище № 5, з 2000 року працює на посаді столяра 5 розряд. За час роботи на підприємстві зарекомендував себе висококваліфікованим спеціалістом з високим почуттям обов`язку. З колегами по роботі ввічливий та доброзичливий, користується повагою та авторитетом.

Згідно із довідки ЗОШ І-ІІІ ступеней № 23 від 04 липня 2019 року ОСОБА_5 є учнем 10-в класу.

За повідомленням КЗ «Оріхівський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» від 22 серпня 2019 року, за час перебування ОСОБА_5 у закладі його мати неодноразово телефонувала та вісім разів відвідувала хлопця. З метою врегулювання конфлікту до закладу були запрошені батьки, яким були надані поради. Вказано, що ОСОБА_5 помітно змінився, став стриманим, розсудливим, ввічливим, висловлює власну думку, слідкує за своєю зовнішністю, завжди охайно виглядає, в бесіді проектує, що не хоче вживати алкоголь та палити. Зазначено, що заклад вважає за доцільне повернутим ОСОБА_5 до родини.

Враховуючи викладене, аналізуючи наявні у матеріалах докази, беручи до уваги пріоритетність виховання дитини у родині, суд вважає, що достатні підстави для позбавлення батьківських прав відсутні, тому позов необхідно залишити без задоволення.

Оскільки у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав, які є основними, відмовлено, то позовну заяву в частині стягнення аліментів також необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 164 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 280-284, 417 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Комунальний заклад «Оріхівський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» ЗОР, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 23 вересня 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва