ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 640/15305/15-ц

провадження № 22-ц/818/4313/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Бурлака І.В., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2015 року, постановлено суддею Шмадченко С.І., в залі суду в м. Харкові, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 07 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 23 900 дол. США, який останній зобов`язався повернути у повному обсязі не пізніше 07 травня 2015 року, здійснюючи повернення кредиту та сплату відсотків ануїтетними платежами в розмірі 435 дол. США.

07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені договори поруки, згідно умов яких поручителі зобов`язувалися перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитом у тому ж обсязі, що і позичальник. 20 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 07 травня 2008 року, згідно з умовами якого продовжено строк користування кредитом по 07 травня 2017 року та змінено розмір повернення кредиту та сплату відсотків ануїтетними платежами з 435 дол. США на 385 дол. США. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема і кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_1 та договорами поруки до цього договору. ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, з 2011 року взагалі перестав повертати кредитні кошти, станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість, яка у добровільному порядку погашена не була, у зв`язку із чим ПАТ «Дельта Банк» звернулося з вищевказаним позовом до суду.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 016 235,96 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року позов задоволено.Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2009 року у сумі 1 016 235,96 грн.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову у цій частині.В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харков від 17 листопада 2015 року залишено без змін.В частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося.

Постановою Верховного суду від 21 березня 2019 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишено без задоволення. Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

24 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харков від 17 листопада 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року, яке набрало законної сили встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення поручителів про укладення між банком і позичальником додаткової угоди зі збільшенням періоду кредитування та надання ними згоди на такі зміни зобов`язання боржника у бік їх збільшення, у зв`язку із чим на підставі ч. 1 с. 559 ЦК України порука вважається припиненою.

Представник ПАТ «Дельта Банк» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Відзив мотивований тим, що додатковою угодою від 20 лютого 2009 року до кредитного договору продовжено строк користування кредитом на два роки, до 07 травня 2017 року, позов поданий у вересні 2015 року, розрахунок заборгованості зроблений станом на 28.07.2015 року. Тобто фактично обсяг відповідальності поручителя не збільшився. Звертає увагу на те, що ст. 559 ЦК України викладена в новій редакції, яка поширюється на спірні правовідносини. Вважає, що апеляційним судом безпідставно було поновлено ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2017 року оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_4 , у зв`язку із чим переглядається судовою колегіє лише в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 23 900 дол. США, що дорівнює еквіваленту 120 695 грн, який боржник зобов`язався повернути у повному обсязі не пізніше 07 травня 2015 року, здійснюючи повернення кредиту та сплату відсотків ануїтетними платежами в розмірі 435 дол. США.

07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені окремі з кожним договори поруки, згідно умов яких поручителі зобов`язувалися перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитом у тому ж обсязі, що і позичальник.

За змістом вказаних договорів поруки кожен з поручителів зобов`язався відповідати солідарно з боржником за виконання останнім зобов`язань за кредитним договором від 07 травня 2008 року з усвідомленням, що за цим договором сума основного договору - 23900,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 120695,00 грн. з терміном виконання основного зобов`язання 07 травня 2015 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання основного зобов`язання.

20 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 07 травня 2008 року, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 23 900 дол. США, що за курсом Національного банку України дорівнює еквіваленту 120 695 грн, на строк по 07 травня 2017 року, здійснюючи повернення кредиту та сплату відсотків ануїтетними платежами в розмірі 385 дол. США.

Згідно частини другої цієї угоди позичальник зобов`язався не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати її укладення докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до всіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором на зміну зобов`язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема і щодо кредитного договору від 07 травня 2008 року укладеного між банком та ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 07 травня 2008 року становить 1 016 235,96 грн , з яких: 503 203,50 грн - тіло кредиту; 513 032,46 грн - відсотки.

Задовольняючи позовні вимоги в частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_4 та боржника ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та додаткової угоди до нього, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, заборгованість підлягає солідарному стягненню із боржника та поручителів.

Судова колегія не може в повній мірі погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи із такого.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі за № 6-1539цс17.

Установлено, що між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки на забезпечення зобов`язань перед кредитором за кредитним договором від 07 травня 2008 року, цей договір є чинним та не оспорювався сторонами у судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 договорів поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору ( шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Укладаючи додаткову угоду від 20 лютого 2009 року до договору кредиту, боржник зобов`язувався здійснити дії направлені на інформування поручителів про укладення додаткової угоди до договору кредиту та забезпечити укладення додаткової угоди до договору кредиту, однак, як установлено судом, додаткових угод до договорів поруки між банком та поручителями укладено не було.

Збільшення періоду кредитування без погодження із поручителем вочевидь призвело до збільшення обсягу зобов`язань, оскільки договір поруки з ОСОБА_4 , укладено раніше, ніж додаткова угода, яка змінює умови договору та укладення якої мало бути погоджено з поручителем.

Матеріали справи не місять доказів того, що Поручитель давав згоду на укладання такого договору та був повідомлений про внесення змін до Кредитного договору та збільшення обсягу відповідальності.

Доводи банку, що зменшення розміру ануїтетного платежу з 435 дол. США до 385 дол. США не збільшило обсягу відповідальності поручителів, спростовуються підрахунком проведеним судом, зокрема за період сплати кредиту з 2008 року по 2015 року боржник повинен був заплатити (з розрахунку 435 дол. США щомісячно) 36 540 дол. США, а за період збільшення строку виконання зобов`язань зі сплати процентів на два роки (з розрахунку 385 дол. США щомісячно) - 41 580 дол. США. Отже без урахування пені, інших обов`язкових платежів, які передбаченні договором кредиту, вбачається збільшення відповідальності поручителів, як у зміні строку виконання договору в сторону збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, так і збільшення розміру суми заборгованості, порівняно з попередніми умовами договорів поруки.

Банк не надав належних та допустимих доказів того, що укладенням додаткової угоди від 20 лютого 2009 року не збільшено обсяг відповідальності, оскільки строк дії відповідальності збільшився на два роки. Не наведено банком розрахунків, на підтвердження цих доводів.

Не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що додатковою угодою до кредитного договору продовжено строк користування кредитом на два роки, а розмір ануїтетного платежу було пропорційно зменшено, оскільки судом встановлено, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що ОСОБА_4 не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1 016 235,96 грн.

Представник позивача звертає увагу на те, що 04.02.2019 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року, яким були внесені зміни до ст. 559 ЦК України.

Дійсно, згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України в редакції, що діє на цей час порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

За змістом п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» вбачається, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що порука ОСОБА_4 припинилася у зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності боржника ще 20.02.2009 року.

За таких обставин неможна вважати, що правовідносини між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 за договором поруки продовжують існувати і на цей час.

Також, представник позивача звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , якому було відомо про розгляд справи судом першої інстанції пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду та звернувся з апеляційною скаргою за спливом одного року з дня ухвалення рішення.

Між тим, матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_4 копії рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2015 року раніше ніж 15 липня 2019 року.

Згідно п.13 Перехідних положень ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом ч.1 ст.294 ЦПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Отже, отримавши копію рішення суду 15 липня 2019 року ОСОБА_4 оскаржив його у встановленоий законом строк 23 липня 2019 року. (том 1, а.с. 214)

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нову постанову по суті позовних вимог, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати, за подачу апеляційної скарги підлягають стягненню Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 ..

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2015 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_4 в розмірі 913 грн 50 коп. - скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1370 грн 25 коп.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - І.В. Бурлака

О.В. Маміна