Справа № 461/6347/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1421/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представниці відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Стрельбицького В.В. від 01 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична Уляна Вікторівна про визнання договору дарування будинку недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2019 року клопотання задоволено. Призначено по справі судово-технічну експертизу документів, проведення якої доручено експертам Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (місцезнаходження: м. Київ, вул. Смоленська, 6).

На вирішення експерту поставлено наступні питання:

1.Чи відповідають дати створення записів в медичній картці ОСОБА_5 вказаним датам, а саме: 18.08.2011 року, 08.12.2011 року; 02.06.2012 року та 04.03.2013 року. Якщо ні, то в який період часу вони були виготовлені?

2.Чи створена медична картка ОСОБА_5 після 2012 року?

3.Чи записи в медичній картці ОСОБА_5 . датовані 18.08.2011 року, 08.12.2012 року, 02.06.2012 року, створені після 2012 року?

4.Чи могли записи в медичній картці ОСОБА_5 бути вчинені в один проміжок

часу?

Матеріали справи №461/6347/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична Уляна Вікторівна про визнання договору дарування будинку недійсним зобов`язано надати в розпорядження експертам. Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову від дачі висновку, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України. Доведено до відома експерта положення ст.102 ЦПК України щодо вимог, які ставляться до висновку експерта. Витрати на проведення експертизи покладено на відповідача. Копію ухвали скеровано сторонам для відома. Зобов`язано сторони надати всі необхідні документи на вимогу експерта. Провадження у справі, на час проведення, експертизи зупинено.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції при призначенні у справі судово-технічної експертизи документа, - медичної картки ОСОБА_5 , було порушено норми процесуального права: - ч.3 ст.12 ч.1 ст. 81 ЦПК України, у поєднанні з ст. 174 ЦПК, оскільки зважаючи на обставини, покладені стороною позивача в основну підставу позовних вимог, а стороною відповідача як на підставу своїх заперечень проти цих вимог, не враховано, що відповідачем не оспорюється факт перебування ОСОБА_5 на амбулаторному лікуванні у Комунальному закладі Львівської обласної Ради «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», відтак висновок експерта, здобутий на підставі оскаржуваної ухвали, не стосуватиметься предмету доказування, тобто буде неналежним доказом у справі. Зазначає, що суд залишив поза увагою доводи сторони позивача про те, що обставини, на яких обґрунтовувалась стороною відповідача необхідність призначення судово-технічної експертизи документа, зважаючи на наявність у суду процесуальних можливостей згідно ч.2 ст. 13, ч.7 ст. 81 ЦПК України, можуть бути перевірені у більш стислі строки, аніж шляхом призначення цієї експертизи, зокрема викликом осіб, для допиту їх як свідків, витребування доказів. Також, зазначає, що судом взагалі не мотивовано відхилення та зміну питань, запропонованих стороною позивача у доводах від 20.02.2019, тим самим порушено такі основні засади (принципи) цивільного судочинства, як «рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом» та «змагальність сторін». Вказує на те, що внаслідок порушення при постановленні ухвали від 01.04.2019 норм процесуального права у поєднанні з ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано необхідність призначення у справі судово-технічної експертизи документа.

В судове відповідач та третя особа не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що, зокрема, інтереси відповідача в судовому засіданні захищала представниця.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника на підтримання апеляційної скарги, представниці відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, клопотання про призначення експертизи, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, в межах обставин, що досліджувалися судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 103, ч.1 ст. 104, п.5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, та задовольняючи клопотання про призначення експертизи, виходив з того, що зважаючи на те, що свої вимоги позивач обґрунтовує документами про недійсність яких стверджує відповідач, з метою встановлення істини у справі, суд вважав, що клопотання представника відповідача є підставним та підлягає до задоволення, оскільки для розгляду справи необхідно з`ясувати усі обставини справи для чого необхідні спеціальні знання, а питання, які виносяться для дослідження експертам мають істотне значення для об`єктивного вирішення даної справи, оскільки прямо стосуються предмету доказування у даній справі. При цьому, суд прийшов до переконання, що долучені до клопотання матеріали обґрунтовують необхідність скерування справи саме до тієї експертної установи на яку вказує представник відповідача. Крім цього, з метою уникнення формулювань, які нададуть можливість сторонам по різному тлумачити ймовірні відповіді експерта, суд вважав за необхідне конкретизувати запропоновані питання.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична Уляна Вікторівна про визнання договору дарування будинку АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Пшеничною У.В., за реєстровим №980 між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 . недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності видану на ОСОБА_3 , проведену на підставі договору дарування будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Пшеничною У.В., за реєстровим №980 між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову вказувала на те, що є вдовою померлого ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З ОСОБА_5 одружилася 07.07.1984 року. 28.10.1987 року вони розлучилися, однак продовжували проживати в громадянському шлюбі, а 30.04.2013 року знову одружилися. Зазначає, що після смерті чоловіка оформила право на спадкове майно померлого, однак до цього часу не може оформити право власності на будинок, оскільки такий незаконно перебуває у власності ОСОБА_3 . Вказує на те, що 08 червня 2012 року приватним нотаріусом ЛМНО Пшеничною У.В. був посвідчений договір дарування будинку АДРЕСА_2 за реєстровим №980, згідно якого ОСОБА_5 передав, а відповідач прийняв у власність вищевказаний будинок. Вказує що ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями і не пам`ятав про те, що укладав спірний договір дарування. Крім цього, 02.10.2013 року ОСОБА_5 звернувся із заявою до Галицького РВ ЛМУ УМВС У Л/о про вчинення шахрайських дій його племінницею ОСОБА_6 та племінником ОСОБА_3 та 02.10.2013 року була відкрита кримінальна справа. Вважає, що ОСОБА_3 , скориставшись безпорадним станом її чоловіка та приховавши від нотаріуса, що разом з батьком проживає його син інвалід другої групи, вчинив правочин, використавши безпорадний стан її чоловіка.

Як також, вбачається з матеріалів справи, представниця відповідача подала суду клопотання про проведення судово-технічної експертизи документа, у якому просила призначити технічну експертизу медичної картки ОСОБА_5 , на вирішення якої поставити наступні запитання: Чи відповідають дати створення записів в медичній картці ОСОБА_5 вказаним датам, а саме: 18.08.2011 року, 08.12.2011 року; 02.06.2012 року та 04.03.2013 року. Якщо ні, то в який період часу вони були виготовлені? Чи могла медична картка ОСОБА_5 бути створеною пізніше 2013 року? Проведення експертизи просила доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська,6).

15.02.2019 р. представниця відповідача подала суду ще одне клопотання (уточнення першого) про призначення судово-технічної експертизи документа, у якому просила призначити судово-технічну експертизу медичної картки ОСОБА_5 , на вирішення якої поставити наступні запитання: Чи відповідають дати створення записів в медичній картці ОСОБА_5 вказаним датам, а саме: 18.08.2011 року, 08.12.2011 року; 02.06.2012 року та 04.03.2013 року. Якщо ні, то в який період часу вони були виготовлені? Чи могла медична картка ОСОБА_5 бути створеною пізніше 2012 року? Чи могли записи в медичній картці ОСОБА_5 бути вчинені в один проміжок часу? Проведення технічної експертизи медичної картки ОСОБА_5 доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

14.03.2019 р. ОСОБА_3 в особі представниці Деми ОСОБА_7 .І. подав доповнення до клопотання про призначення судово-технічної експертизи документа, у якому остаточно просив у разі задоволенні клопотання проведення судово-технічної експертизи документа поданої до Галицького районного суду м. Львова 15 лютого 2019 року на вирішення експертизи поставити наступні питання:

1.Чи відповідають дати створення записів в медичній картці ОСОБА_5 вказаним датам, а саме: 18.08.2011 року, 08.12.2011 року; 02.06.2012 року та 04.03.2013 року. Якщо ні, то в який період часу вони були виготовлені?

2.Чи могла медична картка ОСОБА_5 бути створеною пізніше 2012 року?

3.Чи могли записи в медичній картці ОСОБА_5 . датовані 18.08.2011р., 08.12.2012р., 02.06.2012р., бути створені пізніше 2012 року?

4. Чи могли записи в медичній картці ОСОБА_5 бути вчинені в один проміжок часу?

Проведення технічної експертизи медичної картки ОСОБА_5 доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що підставою для проведення заявленої експертизи є обґрунтовані підстави у відповідача ставити під сумнів достовірність медичної картки ОСОБА_5 , як доказу у справі та стверджувати про його фальсифікацію, а тому метою заявленої судово-технічної експертизи документа є не тільки встановити абсолютний час виготовлення рукописних записів в медичній картці ОСОБА_8 Я ОСОБА_9 , але й встановити відносну давність виконання документа в цілому, а, також, послідовність та період створення записів у ньому.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ст. 12 Цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Також, відповідно до ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

4. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

5. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

6. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Ст. 77 81 ЦПК України також передбачено: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. уд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

За ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Також ст. 209 ЦПК України передбачає, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Крім цього параграф 3 глави 6 розділу ІІІ ЦПК України передбачає порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Статтями ж 263-265 передбачено вимоги, яких повинен дотримуватись суд при постановлені рішення за наслідками розгляду справи.

При аналізі по суті вказаних норм закону колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції при здійсненні розгляду справи в межах заявлених підстав та предмету позову зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати не лише предмет, підстави позову і обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як предмет доказування, але, також, і ті обставини та правовідносини, які мали місце між сторонами та стосуються предмету доказування у справі та які непрямо, завуальовано або помилково вказані у позовній заяві, що може мати місце виключно після надання вичерпних пояснень усіма учасниками у справі, дослідження доказів наданих сторонами, вчинення інших процесуальних дій по справі.

При цьому головуючий суддя у справі наділений дискреційними повноваженнями, що стосується надання можливості сторонам представити свою справу, свої аргументи та доводи, а, також, докази на підтвердження заявлених позовних вимог, їх заперечень та обраних способів захисту.

Такі повноваження головуючого судді по справі при вчиненні певних процесуальних дій можуть бути перевірені у певних випадках (що має місце у даному випадку), однак виключно у певних межах, зокрема, у частині дотримання порядку встановленого законом щодо вчинення певної процесуальної дії, не допущення свавільності при їх вчиненні, тощо.

Однак суд вищої інстанції не вправі втручатись у процесуальні дії головуючого судді при розгляді справи по суті, вказуючи свою думку щодо того чи іншого процесуального питання, зокрема, порядку ведення справи, отримання, дослідження того чи іншого доказу, детально перевіряти необхідність отримання чи не отримання того чи іншого доказу для вирішення справи по суті та співставлення такої необхідності із заявленими позовними вимогами, підставами позову, тощо.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що підстав вважати, що призначена судом експертиза виходить за межі чи не стосується предмету доказування немає та обґрунтованих доводів щодо цього сторони (зокрема позивачка) не надали. Відповідно підстав вважати дії головуючого при постановленні вказаної оскаржуваної ухвали свавільними немає, зважаючи, також, і на обґрунтування судом першої інстанції вчинення такої процесуальної дії.

Крім цього, сторонами (зокрема позивачкою) не наведено доводів щодо порушення судом порядку встановленого законом, що стосується вчинення такого роду процесуальної дії як призначення експертизи.

Наведені ж заперечення сторони позивача щодо відсутності потреби у призначенні такої експертизи для предмету доказування слід вважати такими, що виходять за межі тих питань, на які суд першої інстанції може надати відповідь при вирішенні питання про призначення експертизи на відповідній стадії розгляду справи, детально проаналізувавши усі доводи відповідача та співставивши їх із предметом та підставами позову та можливими наслідками, які матиме такий для учасників справи. Питання, про які вказує позивачка, у тому контексті у якому вони висвітлені, на даній стадії розгляду справи слід вважати поставлені нею передчасно. Аналогічно, слід вказати і щодо доводів, що стосуються оцінки майбутнього можливого висновку експерта як доказу на його належність та допустимість.

Щодо доводів про можливість отримання інших доказів крім призначення експертизи та відповідно впливу часу проведення експертизи на оперативність розгляду справи, то такі теж не слід вважати обґрунтованими, оскільки право виробу сторони способу представлення своєї позиції по справі та подання відповідно доказів на підтвердження такої не може бути оцінена іншою стороною та лише до певної міри оцінена судом на предмет наявності зловживань чи явної нерівності між сторонами. У даному випадку таких на думку суду апеляційної інстанції немає.

Неповна мотивація суду першої інстанції відхилення аргументів позивачки слід вважати не вплинула на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи викладені в апеляційній скарзі та у поясненнях позивачки та її представника є необґрунтованими та частково доводами, що стосуються способу вирішення справи, ходу судового розгляду, суті вирішення спору, його наслідків, тощо.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра