Постанова

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/13696/15-ц

провадження № 61-7335 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року у складі судді Шклянки М. П. та постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів:

Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»

в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду

з позовом, з урахуванням уточнень, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», таОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі

52 734 дол. США з кінцевим терміном повернення до 23 травня 2028 року, зі сплатою за користування кредитом 14,49 відсотків річних. Відповідно до підпункту 3.3.3. кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж

у сумі 680 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 23 травня

2008 року, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору.

21 липня 2009 року між банком та позичальником - ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до зазначеного кредитного договору від 23 травня 2008 року, згідно якої сторони дійшли згоди щодо викладення у новій редакції кредитного договору: на період з липня 2009 року по червень 2011 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 8,4 % річних; на період з липня 2011 року по серпень 2028 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 14,49 % річних; позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення кредиту - 23 травня

2028 року; на період з серпня 2009 року по липень 2011 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 506,12 дол. США; на період з серпня 2011 року по липень 2014 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 706,82 дол. США; на період з серпня 2014 року по травень 2028 року включно щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 661, 51 дол. США.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок виникла заборгованість за вищезазначеним кредитним договором.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра»просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 27 травня 2015 року у розмірі

90 713,94 дол. США та заборгованість за пенею та штрафом у розмірі

317 431 грн 35 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом, у тому числі простроченої - 51 782,94 дол. США, що еквівалентно 1 109 370 грн

37 коп.; заборгованості по відсоткам, у тому числі простроченими -

38 931,00 дол. США, що еквівалентно 834 037 грн 19 коп.; пені за прострочення сплати кредиту - 259 129 грн 12 коп.; штрафу за порушення умов додаткової угоди до кредитного договору - 58 302 грн 23 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 200/П/23/2008-840 від 23 травня 2008 року у розмірі 90 713,94 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 943 407 грн 56 коп. та пеню і штраф у розмірі 317 431 грн 35 коп.,

а всього 2 260 838 грн 91 коп.

У іншій частині позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , починаючи з 11 серпня 2009 року, у порушення підпунктів 3.3.7 та

3.3.8. кредитного договору належним чином зобов`язання не виконувала,

у зв`язку з чим у банка виникло право дострокової вимоги погашення нею кредиту у повному обсязі, а також сплати процентів за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій. Ураховуючи, що позичальник здійснила останній платіж у рахунок погашення заборгованості 17 грудня 2012 року, позовна давність щодо вимог до ОСОБА_1

не спливла. Зобов`язання ОСОБА_2 за договором поруки припинилися, оскільки пропущено строк щодо пред`явлення вимог в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки пропущено строк пред`явлення позовних вимог, а тому заявлені до нього вимоги є безпідставними

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року скасовано у частині стягнення штрафу, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Зменшено загальний розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ КБ «Надра», з 2 260 838 грн 91 коп. до 2 202 536 грн 68 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Постанову апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-14390св18).

Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра»

в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра`задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, щосуд першої інстанції

дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра». Позичальник належним чином не виконувала обов`язки, передбачені підпунктами 3.3.7,

3.3.8 кредитного договору, а тому відповідно до пункту 4.3 додаткової угоди

№ 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів після укладення цієї додаткової угоди, оскільки умови договору щодо зміни строку виконання основного зобов`язання набрали чинності з дати укладення додаткової угоди від 21 липня 2009 року (пункт 7.3 додаткової угоди). Строк виконання основного зобов`язання змінено, тому у позичальника виникло зобов`язання виплатити суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції на 91 календарний день після укладення додаткової угоди, тобто, 19 жовтня 2009 року. Разом з цим

у позивача виникло право на звернення до суду для захисту своїх порушених прав у строк до 19 жовтня 2012 року, однак банк звернувся з даним позовом лише 25 липня 2015 року (а.с.23, т.1), тобто зі спливом позовної давності, про що було заявлено стороною у справі та є підставою для відмови

у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 19 жовтня 2009 року, тому на момент звернення до суду із цим позовом порука ОСОБА_2 припинилася. При цьому суд апеляційної інстанції керувався відповідними правовими позиціями Верховного Суду України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, прийняти нову постанову про задоволення їхнього позову у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки банк, звертаючись до суду із позовом, не пропустив строк позовної давності. Як убачається із додаткової угоди №1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору від 23 травня

2008 року, позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути у повному обсязі суму кредиту, проценти, комісію, а також штрафні санкції відповідно до умов правочину. Пред`явленням вимоги є як направлення/вручення позичальнику вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Позивач 27 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, тому саме з цієї дати і потрібно обчислювати позовну давність.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що строк виконання основного зобов`язання було змінено умовами договору. Через 90 днів після укладення додаткової угоди №1 у позивача виникло право на звернення до суду для захисту своїх порушених прав у строк до 19 жовтня 2012 року. Однак банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 25 липня 2015 року, тобто зі спливом позовної давності, про застосування якого представник відповідача подав письмову заяву. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 22 травня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2 Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальникові на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 52 734 доларів США з терміном погашення до 23 травня 2028 року, зі сплатою за користування кредитом 14,49 % річних (а. с. 4-5, т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 23 травня

2008 року, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору (а. с. 6, т.1).

21 липня 2009 року між банком та позичальником - ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до зазначеного кредитного договору від 23 травня 2008 року, згідно якої сторони дійшли згоди щодо викладення у новій редакції кредитного договору: на період з липня 2009 року по червень 2011 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 8,4 % річних; на період з липня 2011 року по серпень 2028 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 14,49 % річних; позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення кредиту - 23 травня

2028 року; на період з серпня 2009 року по липень 2011 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 506,12 доларів США; на період з серпня 2011 року по липень 2014 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 706,82 доларів США; на період

з серпня 2014 року по травень 2028 року включно щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 661, 51 доларів США (а. с. 7-9 т.1).

З 11 лютого 2009 року і на час укладення додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних мінімальних платежів, що підтверджується наданим

ПАТ «КБ «Надра» розрахунком заборгованості (а. с. 3, 151-156, т.1) та сторонами не заперечується.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з пунктом 4.3 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій) цього договору, протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит

у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав письмову заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 62-66, т.1).

Відповідно до частини першої статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що і було зроблено відповідачем представником відповідача.

Враховуючи положення пункту 4.3 додаткової угоди до кредитного договору, строк виконання основного зобов`язання змінено, а тому у позичальника виникло зобов`язання виплатити суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції на

91 календарний день після укладення додаткової угоди, тобто, 19 жовтня

2009 року.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у додатковій угоді до договору питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Однак банк звернувся до суду з даним позовом лише 25 липня 2015 року, тобто зі спливом позовної давності (а. с. 23, т.1).

Такого самого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові

від 29 червня 2016 року № 6-1188цс16.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права,

а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Отже, враховуючи, що згідно з положеннями пункту 4.3 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору від 23 травня 2008 року, строк виконання основного зобов`язання було змінено на 19 жовтня 2009 року, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення до суду із цим позовом порука ОСОБА_2 припинилася, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 листопада

2018 року у справі № 459/2775/14-ц (провадження № 61-32167св18).

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з`ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Позовна давність, про яку заявлено відповідачем відповідає положенням статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач 27 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, тому саме з цієї дати і потрібно рахувати позовну давність є безпідставні, оскільки із матеріалів справи убачається, що банк звернувся до суду з позовом 28 липня 2015 року (а. с. 1-2 т.1).

Інші доводи у касаційній скарзі відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник