Справа № 346/2166/19
Провадження № 2/346/1407/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, котрого в судовому засіданні підтримав та пояснив, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.02.2015 р. він являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вказує, що разом з ним у вищевказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не проживав з ними однією сім єю, а фактично проживав у АДРЕСА_1 Британії. Відповідач понад чотирнадцять років знаходиться за межами України. Зазначив, що ОСОБА_2 є родичем попереднього власника ОСОБА_3 , який подарував йому, позивачу, будинок.
На сьогоднішній день місце проживання відповідача йому, позивачу невідоме. Відповідач у вищезгаданому будинку не проживає, не бере будь-якої участі в утриманні будинку , не дбає про його схоронність, не сплачує комунальні платежі .
Непроживаючи в будинку, однак будучи зареєстрованим в ньому відповідач створює йому, позивачу незручності в користуванні належним йому на праві власності будинком.
Просить суд позов задовільнити та визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідачу ОСОБА_3 надсилались судові повістки по останньому відомому місцю проживання, однак, в судові засідання останній не з`явився без повідомлення причин, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву не подав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновків.
Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно змісту ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено і підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що позивач ОСОБА_1 відповідно до договору дарування будинку від 17.02.2015 р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2015 року є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7,8).
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим у спірному будинку, що стверджується довідкою старости села Воскресинці № 191 від 19.04.2019 року (а.с.4)
Як вбачається з акту від 17.04.2019 р. комісія в присутності сусідів підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає по АДРЕСА_1 зі слів ОСОБА_1 з червня 2017 року (а.с.5) Також у судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,які являються сусідами позивача, ствердили, що особистих речей відповідача ОСОБА_3 в спірному будинку не має, та що він не проживає більше чотирьох років у будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Стаття 9 Житлового кодексу УРСР (надалі ЖК УРСР) визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно роз`яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті71,72,116,156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника.
Згідно вимог ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач в будинку не проживає більше 4 років, житлом не користується, його речі в квартирі відсутні, комунальні послуги не оплачує, жодної участі в утриманні даного житла не приймає.
За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив зв`язок з житлом, так як в спірному житлі не проживає, що являється підставою для вищзнання відповідача таким, що втратив правл клотстування спірним житлом.
На підставі наведеного та ст.ст. 317,321,346,383,391,405 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 268, 282, 284, 294 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позов задовільнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом у будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:
ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .
Повний текс рішення складено 19 вересня 2019 року.
Суддя Беркещук Б. Б.