ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3428/19 Справа № 188/1536/18 Суддя у 1-й інстанції - Полубан М. П. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Сіленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових сум, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 03.05.2017 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 17.10.2013 року в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 243,60 грн. На протязі тривалого часу судове рішення не виконувалося, за цей час кошти, стягнуті за рішенням суду, знецінились. У зв`язку з чим, позивачем нараховано, станом на 31.09.2018 року, 3% річних в сумі 712,60 грн., інфляційні витрати в розмірі 12187,07 грн., відсотки за договором позики (10% від суми боргу щомісячно) в сумі 28000,00 грн. та неустойку (пеню) в сумі 85550,00 грн. Однак, позивач вважає за необхідне стягнути на свою користь вказані відсотки за договором позики (10% від суми боргу щомісячно) на суму 18000,00 грн. та неустойку (пеню) в розмірі 54750,00 грн., нараховані в межах позовної давності 3 роки. Тому ОСОБА_2 просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 кошти в розмірі 85649,67 грн. та судові витрати в розмірі 1856,50 грн., з яких судовий збір в розмірі 856,50 грн., витрати, пов`язані із прибуттям до суду (переїздом до іншого населеного пункту ) та компенсацію за відрив від звичайних занять (пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати) в розмірі 1000,00 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15182,00 грн., що є інфляційна сума боргу з жовтня 2015 року по вересень 2018 року; 18000,00 грн., що є розміром 10% річних від суми боргу за період з жовтня 2015 року по вересень 2018 року; 18250,00 грн., що є розміром пені за період з 07.09.2017 року по 07.09.2018 року; 865,50 грн., що є розміром судових витрат при сплаті судового збору, а всього 52299,00 грн.; в задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив розглянути справу у його відсутність, в зв`язку зі складними сімейними обставинами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 17.10.2013 року між сторонами у письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а відповідач зобов`язався їх повернути до 31.12.2013 року, про що дав письмову розписку (а.с.4)

В пункті 5 зазначеного вище договору позики від 17.10.2013 року було погоджено, що у випадку несвоєчасного повернення позики, позичальник сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, проценти - 10% щомісячно від суми боргу, а також неустойку (пеню) - 50,0 грн. за кожний день прострочення виконання зобов`язання.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року у цивільній справі №188/456/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики (розпискою) від 17 жовтня 2013 року в розмірі 5000,00 гривень та судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 243,60 грн.

Судом апеляційної інстанції огляну вказану вище цивільну справу №188/456/15-ц, рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року №188/456/15-ц не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання зазначеного вище рішення Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області видано 31.05.2017 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики (розпискою) від 17 жовтня 2013 року в розмірі 5000,00 гривень та судових витрат по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 243,60 грн.

Виконавчий лист №188/456/15-ц, виданий 31.05.2017 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області, був пред`явлений до примусового виконання Петропавлівському районному ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Постановою державного виконавця Петропавлівського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області №54115511 від 14.11.2018 року постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа №188/456/15-ц від 31.05.2017 року, у зв`язку з виконанням виконавчого документу.

Відповідно до листа Петропавлівського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області №9118 від 02.10.2018 року, що наданий суду позивачем, за виконавчим провадженням №54115511 з примусового виконання виконавчого листа №188/456/15-ц від 31.05.2017 року, було стягнуто грошові кошти на загальну суму 5243,60 грн. в наступному порядку (а.с. 5):

- 350,00 грн. 12.07.2017 року;

- 450,00 грн. 05.09.2017 року;

- 450,00 грн. 17.10.2017 року;

- 450,00 грн. 15.11.2017 року;

- 315,00 грн. 29.01.2018 року;

- 350,26 грн. 08.05.2018 року;

- 114,93 грн. 06.06.2018 року;

- 1000,00 грн. 09.07.2018 року;

- 952,30 грн. 07.08.2018 року;

- 811,11 грн. 07.09.2018 року (567,51 грн. боргу за договором позики та 243,6 грн. на відшкодування судових витрат).

Представлена позивачем апеляційному суду копія листа Петропавлівського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області №10280 від 19.11.2018 року (який містить іншу інформацію щодо періодичності погашення заборгованості, ніж вказаний вище лист №9118 від 02.10.2018 року) не береться судом другої інстанції до уваги, оскільки позивачем не наведено обгрунтування наявності поважних причин ненадання листа №10280 від 19.11.2018 року до суду першої інстанції. Крім того, викладена у листі №10280 від 19.11.2018 року інформація про остаточне погашення заборгованості за виконавчим листом 15.11.2018 року - суперечить змісту постанови державного виконавця №54115511 про закінчення відповідного виконавчого провадження, яка датована 14.11.2018 року.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт прострочення відповідачем за договором позики своїх зобов`язань щодо повернення боргу; приймаючи до уваги, що відповідачем 29.11.2018 року, до винесення оскаржуваного рішення місцевим судом, було заявлено про застосування позовної давності (а.с. 16-17); враховуючи, що збільшена позовна давність домовленістю сторін, у передбаченій законом формі, не встановлена; враховуючи, що строк дії договору за погодженням сторін, визначено до 31.12.2013 року; встановивши, що пред"явленням ОСОБА_2 08.04.2015 року позову у вказаній вище цивільній справі №188/456/15-ц відбулося переривання перебігу строку позовної давності; приймаючи до уваги, що платежі, які вносились відповідачем за виконавчим провадженням №54115511 з примусового виконання виконавчого листа №188/456/15-ц від 31.05.2017 року, були здійснені у примусовому порядку, тому не свідчать про вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу та переривання перебігу позовної давності; приймаючи до уваги, що з даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 22 жовтня 2018 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на позовній заяві (а.с. 2), - колегія дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню нарахування, які перебувають у межах трирічного (з 22.10.2015 року - для інфляційних та 10% за прострочення платежу) та річного (з 22.10.2017 року - для пені) строку позовної давності, а саме: нарахування у зв`язку з інфляцією в розмірі 1558,39 грн., відсотки за прострочення платежу в розмірі 14464,47 грн.(10% щомісячно від суми боргу), пеня в сумі 500,00 грн., що разом становить 16522 грн. 86 коп., виходячи з наступного.

Нарахування, у зв`язку з інфляцією за період з 22.10.2015 року по 07.09.2018 року включно (згідно позовних вимог) становлять 1231,30 грн. + 4,65 грн. + 84,00 грн. + 45,00 грн.+ 63,00 грн. + 130,44 грн. = 1558,39 грн., виходячи з наступного розрахунку, який проведений з урахуванням періодичного часткового погашення заборгованості:

- за період з листопада 2015 року по червень 2017 року (5000,00 грн. х 124,626 : 100 - 5000,0 грн.) 1231,30 грн.;

- за період з липня 2017 по серпень 2017 року (4650,00 грн. х 100,1 : 100 - 4650,0 грн.) 4,65 грн.;

- за вересень 2017 року (4200,00 грн. х 102 : 100 - 4200,0 грн.) 84,00 грн.;

- за жовтень 2017 року (3750,00 грн. х 101,2 : 100 - 3750,00 грн.) 45,00 грн.;

- за період з листопада 2017 року по грудень 2017 року (3300,00 грн. х 101,909 6 100 - 3300,0 грн.) 63,00 грн.;

- за період з січня 2018 року по квітень 2018 року (2985,00 грн. х 104,37 : 100 - 2985,00 грн.) 130,44 грн.;

- за жовтень 2015 року, травень - вересень 2018 року інфляційні витрати нарахуванню не підлягають.

Колегія приймає до уваги зміст пункту 5 зазначеного вище договору позики від 17.10.2013 року, де, зокрема, погоджено, що у випадку несвоєчасного повернення позики, позичальник сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, проценти - 10% щомісячно від суми боргу. Згідно змісту позовної заяви, пояснень позивача у судовому засіданні, змісту апеляційної скарги - при укладенні договору позики сторонами було погоджено, що зазначені 10% від суми боргу за своєю правовою природою являються процентами, стягнення яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розмір процентів за прострочення платежу (10% щомісячно від суми боргу)за період з 22.10.2015 року по 31.08.2018 року (згідно позовних вимог) дорівнює 14464,47 грн. (161,29 грн.+10000,00 грн.+930,00 грн.+420,00 грн.+375,00 грн.+660,00 грн.+1194,00 грн.+263,47 грн.+251,98 грн.+151,98 грн.+56,75 грн.) та розрахований наступним чином:

- за період з 22.10.2015 року по 31.10.2015 рокускладає 161,29 грн. (500,00 грн. : 31 х 10 днів);

- за період з листопада 2015 року по червень 2017 року включно складає 10000,00 грн. (20 місяців х 500,00 грн.);

- за період з липня по серпень 2017 року включно складає 930,00 грн. (2 місяці х 465,00 грн.);

- за вересень 2017 року складає 420,00 грн;

- за жовтень 2017 року складає 375,000 грн.;

- за період з листопада 2017 року по грудень 2017 року включно складає 660,00 грн. (2 місяці х 330,00 грн.);

- за період з січня 2018 року по квітень 2018 року включно складає 1194,00 грн. (4 місяці х 298,50 грн.);

- за травень 2018 року 263,47 грн.; за червень 2018 року складає 251,98 грн.; за липень 2018 року складає 151,98 грн.; за серпень 2018 року складає 56,75 грн.

Враховуючи викладене вище, встановивши наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10% щомісячно від суми боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 14464,47 грн., - колегія дійшла висновку про необхідність відмовити позивачу у стягненні 3% річних в сумі 712,60 грн., що передбачені тією ж ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки подвійне нарахування процентів з одних правових підстав не передбачено.

При вирішенні питання щодо стягнення неустойки колегія приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За положеннями ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (стаття 552 ЦК України).

Відповідно до пункту 5 договору позики від 17.10.2013 року, наявні підстави для вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) у розмірі 50,00 грн. за кожний день прострочення виконання зобов`язання в межах річного строку позовної давності за період з 22.10.2017 року (1 рік з моменту подачі позову назад) по 07.09.2018 року (згідно позовних вимог).

Судом встановлено, що за вказаний період часу пеня складає 16050,00 грн. (321 день х 50,00 грн.).

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що розмір неустойки (пені) в сумі 16050,00 грн. значно перевищує розмір збитків, які станом на 22.10.2017 року становили 3750,00 грн. та періодично зменшувались (погашались), - колегія, з урахуванням засад співмірності, приходить до висновку про наявність підстав для застосування положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення неустойки до 500,00 грн.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 також необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) грн. 23 коп. Вимоги позивача про стягнення судових витрат, пов`язаних з прибуттям до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять, задоволенню не підлягають, у зв`язку з їх недоведеністю.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, тому рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) нарахування, у зв`язку з інфляцією в розмірі 1558,39 грн., відсотки за прострочення платежу в розмірі 14464,47 грн., пеню в сумі 500,00 грн., а всього 16522 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 86 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) грн. 23 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді