ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 16 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне «ОТП Банк», найменування якого змінено на акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-302/287/2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 82.500 швейцарських франків, зі строком до 16 серпня 2027 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 3,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в гривні, що розміщені в Банку на строк в 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Вказували, що банк свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надавши обумовлені ним грошові кошти.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2015 року допустив заборгованість у загальному розмірі 79.842 швейцарських франки 55 рапенів, що за курсом НБУ еквівалентно 1.812.912 грн.92 коп., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №ML-302/287/2007 у загальному розмірі 79.842 швейцарських франків 55 рапен, що еквівалентно 1.812.912 грн.92 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 68.876 швейцарських франків 85 рапенів, що еквівалентно 1.563.924 грн.64 коп., та заборгованості за відсотками у розмірі 10.965 швейцарський франків 70 рапенів, що еквівалентно 248.988 грн.27 коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вони надали кредитні кошти, що підтверджується належними доказами, позичальник допустив заборгованість, що також є доведеним відповідними розрахунками заборгованості та виписками по рахункам.

Під час судового засідання 24 вересня 2019 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розрахунку заборгованості, а тому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у повній мірі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 16 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», найменування якого змінено на акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-302/287/2007, за умовами якого позивач зобов`язується надати відповідачу кредит в розмірі 82.500 швейцарських франків строком користування до 16 серпня 2027 року та за умови сплати плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 3,99% річних та FIDR.

Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки у касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Частиною першою кредитного договору визначено, що поточний рахунок позичальника є наступним НОМЕР_1 .

Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору іпотеки (майнової поруки), та/чи договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 днів з дати одержання відповідної вимоги.

11 липня 2014 року позивачем складено досудову вимогу на ім`я відповідача, у якій банк вимагає дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме: сплати суми кредиту в розмірі 68.876 швейцарських франків 85 рапенів, відсотків за користування кредитом в розмірі 2.631 швейцарських франків 76 рапенів та пені в розмірі 158 грн.21 коп. В досудовій вимозі зазначено, що кошти позичальник має сплатити на рахунок № НОМЕР_2 .

Позивачем також надано виписки з особових рахунків ОСОБА_1 за рахунком № НОМЕР_3 за період з 01 січня 2011 року по 04 червня 2018 року; за рахунком № НОМЕР_4 за період з 16 серпня 2007 року по 31 грудня 2010 року; за рахунком № НОМЕР_5 за період з 01 січня 2011 року по 03 червня 2018 року; за рахунком №32 за період з 01 січня 2011 року по 03 червня 2018 року; за рахунком № НОМЕР_6 за період з 01 січня 2011 року по 03 червня 2018 року; за рахунком № НОМЕР_6 за період з 16 серпня 2007 року по 31 рудня 2010 року; за рахунком № НОМЕР_7 за період з 16 серпня 2007 року по 31 грудня 2010 року; за рахунком № НОМЕР_8 за період з 01 січня 2011 року по 03 червня 2018 року; за рахунком № НОМЕР_4 за період з 01 січня 2011 року по 03 червня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоведено наявності заборгованості за спірним кредитним договором, позивач недотримався договірного порядку повідомлення позичальника про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків, термін дії кредитного договору до 16 серпня 2027 року не настав, а факт порушення зобов`язання відповідачем недоведений належними доказами, розрахунок заборгованості виконаний таким чином, що неможливо його перевірити.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статі 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивачем до позовної заяви, поданої 09 листопада 2015 року, крім копії кредитного договору, графіку погашення заборгованості, анкети-заяви було надано меморіальний валютний ордер (а.с.17), відповідній розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором (т.1 а.с.5, т.2 а.с.12), також позивачем було надано виписку за особовими рахунками відповідача (т.2 а.с.15-250, т.3 а.с.1-250, т.4 а.с.1-13) та до апеляційної скарги також було долучено виписку за особовими рахунками відповідача (т.4 а.с.51-50).

Колегія суддів дослідивши матеріали справи приходить до висновку,що позивачем доведено факт надання кредитних коштів та факт наявності заборгованості за спірним кредитним договором.

Висновок суду першої інстанції стосовно недоведеності розміру заборгованості не заслуговують на увагу, адже на спростування наданого банком розрахунку відповідач жодних належних і допустимих доказів не надав.

Зважаючи на факт укладення між сторонами договору та існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, колегія суддів доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для частково задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що банком 11 липня 2014 року за вих.№22-2/850684 було надіслано досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором впродовж 30 календарних днів з дати направлення даної вимоги (т.1 а.с.18-19).

Колегія суддів наголошує, що в оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору(частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України,як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшов переконання, що, звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_2 порушив свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів згідно із затвердженим графіком, виникла прострочена заборгованість за кредитом та зі сплати процентів. Банк відповідно до п.1.9.1 кредитного договору та правил статті 1050 ЦК України використав своє право на дострокове стягнення заборгованості та 11 липня 2014 року направив боржнику письмову вимогу Такими діями банк змінив строк виконання основного зобов`язання на 11 серпня 2014 року.

Таким чином до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 68.876 швейцарських франків 85 рапенів, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення еквівалентно 1.701.258 грн.19 коп., та заборгованість за відсотками у розмірі 2.631 швейцарський франк 76 рапенів, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення еквівалентно 65.004 грн.47 коп. (з врахуванням зміни строку виконання зобов`язання шляхом направлення досудової вимоги та у межах заявлених позовних вимог).

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині наявності правових підстав для стягнення заборгованості заслуговують на увагу та є такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції в цій частині не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився порушень норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відповідно до статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» слід стягнути судові витрати, які складаються з оплати судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, з врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, в загальному розмірі 39.740 грн.89 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_9 ) на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» (ідентифікаційний номер 21685166) заборгованість за кредитним договором №ML-302/287/2007 у загальному розмірі 71.508 швейцарських франків 61 рапен, що еквівалентно 1.766.262 грн.66 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 68.876 швейцарських франків 85 рапенів, що еквівалентно 1.701.258 грн.19 коп., та заборгованості за відсотками у розмірі 2.631 швейцарський франк 76 рапенів, що еквівалентно 65.004 грн.47 коп. В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства «ОТП Банк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 39.740 грн.89 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.