ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/313/19Головуючий по 1 інстанції - Орендарчук М.П.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

За участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;;

відповідач ОСОБА_2 ;

відповідач - ТОВ «Остер»;

третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області;

особа, яка подає апеляційну скаргу третя особа ТОВ «Спектр-Агро».

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Орендарчука М.П. у Христинівському районному суді Черкаської області 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «Остер», третя особа: Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості та визнання права власності на майно, -:

в с т а н о в и в :

У провадженні Христинівського районного суду Черкаської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «Остер», третя особа Управління державної Виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості та визнання права власності на майно.

Позивач ОСОБА_1 04.07.2019 року звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, який просить забезпечити шляхом заборони продажу транспортних засобів, а саме : автомобілів - Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі ZFA 4867, Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі ZFA 4883, Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , номер НОМЕР_4 ZFA 4847, Fiat Linea 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі ZFA 4744, Seat Ibiza 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_7 , номер шасі НОМЕР_8 НОМЕР_9 , Volkswagen Caddy 2006 року випуску, номерний знак AB НОМЕР_10 , номер шасі НОМЕР_11 , Volkswagen Caddy 2005 року випуску, номерний знак AB НОМЕР_12 , номер шасі НОМЕР_13 , Volkswagen Caddy 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_14 , номер шасі НОМЕР_15 , Volkswagen Caddy 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_16 , номер шасі НОМЕР_17 , KIA Sorento 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_18 , номер шасі НОМЕР_19 .

Договором позики від 15.03.2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , дану позику було забезпечено договором поруки № 1 від 15.03.2014 року в особі ТОВ «Остер», якій належать вищевказані автомобілі, а тому не забезпечення позову може ускладнити виконання судового рішення, посилається заявник .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що на даний час заявнику стало відомо, що на виконанні Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження № 57277306 про стягнення із відповідача по справі - TOB «Остер» 10 441 836,76 грн. На виконання судового рішення державним виконавцем накладено арешт на транспортні засоби, належні TOB «Остер», та на даний час здійснюється їх розшук і реалізація. Автомобіль Volkswagen Caddy 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_20 , номер шасі НОМЕР_21 вже продано.

Тому ОСОБА_1 просила суд задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено Управлінню Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вчиняти дії щодо продажу транспортних засобів, належних TOB «Остер», , а саме Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі ZFA 4867, Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі ZFA 4883, Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі ZFA 4847, Fiat Linea 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі ZFA 4744, Seat Ibiza 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_7 , номер шасі НОМЕР_8 НОМЕР_9 , Volkswagen Caddy 2006 року випуску , номерний знак AB НОМЕР_10 , номер шасі НОМЕР_11 , Volkswagen Caddy 2005 року випуску, номерний знак AB НОМЕР_12 , номер шасі НОМЕР_13 , Volkswagen Caddy 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_14 , номер шасі НОМЕР_15 , Volkswagen Caddy 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_16 , номер шасі НОМЕР_17 , KIA Sorento 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_18 , номер шасі НОМЕР_19 , до моменту вирішення спору по суті.

Зобов`язано Державне підприємство «СЕТАМ» (вул. Стрілецька, буд.4-6, 01001, м. Київ, ) зупинити проведення торгів по реалізації лота № НОМЕР_22 з примусової реалізації автомобіля Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 НОМЕР_23 , номер шасі ZFA НОМЕР_24 та лота № НОМЕР_25 з примусової реалізації автомобіля Volkswagen Caddy 2005 року випуску, номерний знак AB НОМЕР_12 , номер шасі НОМЕР_13 до розгляду даної справи по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Спектр-Агро» оскаржує ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необ`єктивною через невідповідність висновків, викладених у ній, фактичним обставинам, що мали місце у сторін, дійсним матеріалам справи та чинному законодавству України. Крім цього, зазначено, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування через порушення норм процесуального законодавства.

Скаржник мотивує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції безпідставно враховані неналежні, недопустимі докази, котрі подані позивачем та неправомірно залишено поза увагою зміст та сутність позовних вимог (встановивши на стадії застосування заходів забезпечення позову їх законність та обґрунтованість). Також, в апеляційній скарзі зазначено, що судом не враховано, що саме лише посилання на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення без наведених відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви позивача про забезпечення позову.

ТОВ «Спектр - Агро» просить скасувати ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року по справі № 706/668/19 щодо вжиття заходів забезпечення позову, прийняти нове рішення у справі № 706/668/19, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі № 706/668/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «Остер», третя особа: Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про стягнення заборгованості та визнання права власності на майно.

03 вересня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу. У відзиві ОСОБА_1 вказує, що не погоджується із доводами апеляційної скарги, так як вважає, що судом було застосовано засіб захисту прав позивача, а у випадку задоволення вимог позивача була можливість реалізувати рішення суду. ОСОБА_1 посилається, що подана нею позовна заява про стягнення заборгованості до суду не стосується ТОВ «Спектр Агро» та не повинна його хвилювати, яким чином чи коштами, чи майном, за яким є поручителем ТОВ «Остер» за договором позики, відбудеться стягнення з відповідачів, оскільки скаржник не є стороною ні договору позики, ні договору поруки. ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, не є втручанням у рішення Господарського суду Вінницької області, тому що предмет позовних вимог і сторони є зовсім іншими, а скаржник був позивачем у справі, де ухвалено рішення і автомобілі не були предметом позову і не фігурують у рішенні.

У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що , на її думку, позовні вимоги, зазначені скаржником неповністю з`ясовують обставини звернення її до суду, тому вважає, що апеляційна скарга підлягає до залишення без розгляду, адже ні в договорі позики, ні в договорі поруки ТОВ «Спектр-Агро» не є стороною, рішення Господарського суду Вінницької області, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, не стосується автомобілів, які є предметом її позовної заяви. ОСОБА_1 просить врахувати те, що ухвалою про забезпечення позову зупинено будь-який варіант відчуження рухомого майна, належного ТОВ «Остер», а не його переоформлення до кінця розгляду справи по суті.

ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ТОВ «Спектр-Агро» - відхилити, а ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 05.08.2019 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився в судове засідання, пояснення представника скаржника ТОВ «Спектр -Агро», надані в режимі відео конференції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвалу суду першої інстанції скасуванню, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову не відповідає вимогам закону.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Постановлюючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості поданої заяви, а також з того, що вид забезпечення позову в межах заявленого позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами. Суд першої інстанції врахував, що на автомобілі, які були предметом договору поруки № 1 від 15.03.2014 року, було накладено арешт.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом першої інстанції допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 , було укладено договір позики від 15.03.2014 року (а.с.6).

16.03.2019 року ОСОБА_1 надіслано претензію ОСОБА_5 про повернення коштів, яка залишилася без реагування зі сторони ОСОБА_3 (а.с.10).

З метою забезпечення договору позики, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , позивачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1 від 15.03.2014 року в особі ТОВ «Остер».

Відповідно до п.1.1. поручитель ТОВ «Остер» зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли з договору позики від 15.03.2014 року, який був укладений між кредитором та боржником.

25.03.2019 року ОСОБА_1 надіслано претензію до ТОВ «Остер» про погашення боргу (а.с.8).

Із відповіді від 10.04.2019 року вбачається, що ТОВ «Остер» повідомило ОСОБА_1 , що кошти у ТОВ «Остер» відсутні, а на автомобілі, які були предметом договору поруки накладено арешт (а.с.11).

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Отже, згідно до ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам процесуального права, оскільки не містить посилання на докази, які б підтверджували необхідність задоволення вимог позивача щодо вжиття заходів до забезпечення позову у цій справі саме необхідністю такого забезпечення як заборона вчиняти дії щодо продажу транспортних засобів. Як у заяві про забезпечення позову, так і в ухвалі суду першої інстанції не наведено жодного обґрунтування, в чому саме полягає неможливість або ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення вимог позивача.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що саме лише посилання на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст.76-81 ЦПК України, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову, поданої позивачем.

Колегія суддів вважає, що заявником не надано, крім власного суб`єктивного пояснення/припущення, жодного належного та допустимого доказу, які б давали можливість встановити, допустити, стверджувати те, що не застосування заходів забезпечення позову призведе до неможливості або утруднить виконання рішення суду у даній справі у випадку задоволення вимог позивача, та як саме вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд звертає увагу на той факт, що предметом позову є як стягнення коштів, так і визнання права власності на майно, хоча позивач уклала договір позики коштів з відповідачем ОСОБА_6 ОСОБА_7 , а відповідач ТОВ «Остер» є поручителем за вказаним договором позики, тому позов пред`явлено до двох відповідачів у даній справі, але заяву про забезпечення позову подано позивачем, та заявник просить застосувати заходи забезпечення позову виключно до одного із відповідачів, що є свідченням упередженості та передчасності у прийнятті відповідного рішення.

При цьому, із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 , вважаючи свої права порушеними діями відповідача ТОВ «Остер», оскаржувала дії державного виконавця вчиненими ним під час виконання іншого судового рішення в частині щодо арешту майна, накладеного державним виконавцем на транспортні засоби ТОВ «Остер».

Також апеляційний суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 , укладаючи договір поруки № 1 із ТОВ »Остер» від 15.03. 2014 року на забезпечення виконання договору позики від 15.03. 2014 року, який не посвідчувався нотаріусом, не зареєструвала вказаний договір поруки у Реєстрі обтяжень майна, оскільки в такому випадку рухоме майно, вказане у договорі поруки від 15.03. 2014 року було б вказано у Реєстрі і на зазначене майно не можливо було б накласти арешт, так як воно вже було під забороною.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata) який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростованого характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення суду у справах «Желтяков проти України» № 4994/04 від 09.06.2011 року).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що виконується рішення іншого суду, а саме господарського суду, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави забороняти державному виконавцю виконувати рішення господарського суду згідно виконавчого провадження та зобов`язувати Державне підприємство «Сетам» зупинити проведення торгів по реалізації лота № НОМЕР_22 з примусової реалізації автомобіля Fiat Doblo 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі ZFA НОМЕР_24 та лота № НОМЕР_25 з примусової реалізації автомобіля Volkswagen Caddy 2005 року випуску, номерний знак AB НОМЕР_12 , номер шасі НОМЕР_13 до розгляду даної справи по суті.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського Суду з прав людини у справі «Руїс Горіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Однак, оскаржувана ухвала Христинівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року не відповідає вищезазначеному, оскільки складається лише фактично з вступної та резолютивної частини, так як мотивувальна частина рішення відсутня, оскільки суд першої інстанції вдався лише до описування та цитування процесуальної позиції позивача та норм ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи вимоги заявника щодо забезпечення позову, та їх обгрунтування в ухвалі суду від 05 липня 2019 року по справі № 709/668/19, доводи апеляційної скарги ТОВ «Спектр-Агро», колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимоги заяви про забезпечення позову, адже зміст ухвали та висновки не узгоджуються і не відповідають висновкам, що зробив Європейський Суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський Суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання та обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі № 910/13407/17 від 13 березня 2018 року.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що оцінка судом першої інстанції обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів була здійснена без перевірки розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, про що свідчить зокрема неврахування при здійсненні зазначеної оцінки діям самого заявника, виходячи із наданих ним же обґрунтувань та доводів укладення договору у 2014 році, направлення листів/вимог, настання строку виконання зобов`язання, подання позову до суду лише у 2019 році, що збігається із початком здійснення заходів примусового виконання у виконавчому провадженні № 57277306 щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/332/18 від 06 вересня 2018 року, накладені арешту на майно та його реалізації.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки апеляційний суд погоджується із доводами скаржника, що судом першої інстанції допущено порушення вимог процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції, прийнято рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуванній ухвалі обставинам справи і неправильним застосуванням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Христинівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року по справі № 706/668/19 щодо вжиття заходів до забезпечення позову підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції не перевірив та не дослідив належним чином матеріали справи та наявні докази, не переконався в обґрунтованості доводів заявника стосовно забезпечення позову, тому дійшов помилкових висновків про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Спектр-Агро» є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом апеляційної інстанції, оскільки вказаною ухвалою суду першої інстанції порушено норми процесуального права, на які не звернув належної уваги суд першої інстанції, тому вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням вимог процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування.

Таким чином, оскільки при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконної ухвали, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» -задовольнити.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «Остер», третя особа: Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості та визнання права власності на майно скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «Остер», третя особа: Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості та визнання права власності на майно.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2019 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Єльцов В.О.