Номер провадження: 22-ц/813/3703/19
Номер справи місцевого суду: 522/6741/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 адвоката Івкова П.П.,

представника ОСОБА_2 адвоката Неголюка С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

17 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) у розмірі 69 108,02 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. та судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 31.10.2017 року відповідач, керуючи автомобілем марки Фольксваген Поло, державний номер НОМЕР_1 по вулиці Французький бульвар у м. Одесі допустив порушення Правил дорожнього руху (далі ПДР) і скоїв зіткнення з автомобілем марки Хонда, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 548/17 від 17.11.2017 року вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивачки становить 152 108,02 грн. Відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Вказана страхова компанія виплатила позивачці відшкодування у розмірі 85 000 грн., що недостатньо для відновлення автомобілю позивачки. Таким чином, сума невідшкодованого збитку складає 69 108,02 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 69 108,02 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., та судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року, та закриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2017 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Фольксваген Поло, державний номер НОМЕР_1 по вулиці Французький бульвар у м. Одесі допустив порушення ПДР і скоїв зіткнення з автомобілем марки Хонда, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

У зв`язку з цим, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні вищезазначеного адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.6).

Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, то таким чином, вина відповідача у скоєнні ДТП є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 548/17 від 17.11.2017 року розмір шкоди завданої власнику автомобіля марки Хонда, становить 152 108,02 грн. (а.с.58-95).

При цьому, суд виходив із того, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зі страховим лімітом 100 000,00 грн.

Таким чином, згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказана страхова компанія мала виплатити позивачу 99 000 грн., тобто суму страхового відшкодування в межах ліміту страхової суми, за мінусом франшизи 1000 грн.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Крім того, у відповідності до постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов правового висновку, згідно якого правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Тобто, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в даному випадку можливе за умови, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Хонда, державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачці ОСОБА_2 , є значно меншою, то вони не підтверджені матеріалами справи, а навпаки спростовуються наявним у справі Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 548/17 від 17.11.2017 року, згідно якого розмір шкоди, завданої власнику автомобіля марки Хонда, становить 152 108,02 грн. (а.с.58-95).

Більше того, в апеляційній скарзі представник заявника апеляційної скарги адвокат Івков П.П. зазначив, що він не заявляв клопотання про призначення у справі судової експертизи, так як йому стало відомо про те, що позивачка продала автомобіль Хонда на момент відкриття провадження у справі, що унеможливило його дослідження (а.с.155).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, під час розгляду справи, представник заявника апеляційної скарги клопотання про призначення у справі судової експертизи не заявляв.

Таким чином, заявник апеляційної скарги не спростував у встановленому законом порядку розмір завданої позивачці матеріальної шкоди у сумі 152 108,02 грн.

Стосовно доводів представника заявника апеляційної скарги адвоката Івкова П.П. про те, що згідно Акту огляду транспортного засобу, проведеного експертом 06.11.2017 року за участю учасників справи, перелік запасних частин, які підлягають заміні, ремонту та фарбуванню, складає 33 одиниці, в той час, як згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 548/17 від 17.11.2017 року та калькуляції вартості відновлювального ремонту, перелік цих позицій вже нараховується 59, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вказано у вищезазначеному Висновку, в розділі: Результати технічного огляду колісного транспортного засобу (далі КТЗ) (а.с.67), огляд автомобіля проводився без повного розібрання, можливі приховані дефекти, які неможливо встановити візуально, а також дефекти і пошкодження, які можливо встановити та ідентифікувати тільки після відновлення КТЗ.

Тобто, експерт зазначив, що можливі приховані дефекти в КТЗ, які можливо встановити лише після його розібрання, чим спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що експерт не вказував про наявність прихованих дефектів.

Що стосується того, що від часу проведення огляду автомобіля і до моменту складання висновку, від володільця КТЗ заяв щодо прихованих дефектів не надходило, то зазначені обставини не свідчать про відсутність цих прихованих дефектів, так як позивачка ОСОБА_2 не є фахівцем в галузі дослідження пошкоджень на КТЗ.

Що стосується доводів представника заявника апеляційної скарги про те, що вказаний Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 548/17 від 17.11.2017 року є неналежним доказом, оскільки, окрім іншого, в ньому відсутній запис про те, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, то вони є слушними, оскільки зазначене протирічить вимогам, передбаченим ч. 7 ст. 102 ЦПК України

Разом з тим, враховуючи, що у відповідності до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу, колегія суддів приймає вказаний висновок як доказ, який нарівні з іншими доказами у справі, дає підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

При цьому, колегія суддів враховує, що експерт ОСОБА_3 має вищу авто технічну освіту, кваліфікацію судового експерта за фахом 12.2 «Встановлення вартості колісних транспортних засобів, розміру шкоди, завданої володільцю транспортного засобу», свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінщиків № 4993від 03 червня 2006 року, свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінщика МФ № 182-ПК від 16 лютого 2017 року, стаж роботи з 2006 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, страхова компанія - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 85 000,00 грн., що підтверджується Протоколом узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 07 грудня 2017 року (а.с.109).

Тобто, позивачка ОСОБА_2 і ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» узгодили суму страхового відшкодування у розмірі 85 000 грн.

Враховуючи, що в даному випадку вказана сума була вибором, у тому числі і ОСОБА_2 , то відповідач ОСОБА_1 не повинен доплачувати різницю між вказаною сумою і лімітом відшкодування, тобто 14 000 грн.

У зв`язку з цим, на думку колегії суддів відповідач ОСОБА_1 повинен сплатити позивачці суму франшизи 1000 грн. і суму матеріальної шкоди, яка складає різницю між 100 000 грн. і завданою шкодою у сумі 52 108,02 грн., а всього 53 108,02 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, в частині стягнення матеріальної шкоди та розподілення між сторонами судових витрат.

Так, як було вказано вище, позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 53 108,02 грн., що складає 76,85 % від заявлених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути розподілені між сторонами пропорційно від задоволених позовних вимог.

У зв`язку з цим, на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи у сумі 1537 грн., що складає 76,85 % від сплачених 2000 грн.

Також слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 297 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3842,50 грн., що складає 76,85 % від сплачених витрат на правову допомогу 5000 грн.

При цьому, що стосується витрат на сплату судового збору, то колегія суддів зазначає наступне.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено 704,80 грн. (а.с.1), 76,85% склало 541,64 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1057,20 грн. (а.с.150), 76,85% склало 812,46 грн., у зв`язку з чим стягненню з позивачки на користь відповідача підлягає 244,74 грн.

Таким чином, на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню різниця (541,64 грн. 244,74 грн.) = 297 грн.

В решті рішення слід залишити без змін, оскільки воно є законним і обгрунтованим.

Що стосується вимог заявника апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі, то вони є необґрунтованими, так як правових підстав для скасування судового рішення і закриття провадження у справі, матеріали справи не містять.

Залишаючи в решті рішення без змін, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав (далі ЄСПЛ), що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що оскільки дана справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року змінити, в частині стягнення матеріальної шкоди та розподілення між сторонами судових витрат.

У зв`язку з цим прийняти в цій частині постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , замість 69 108,02 грн. - матеріальну шкоду у сумі 53 108,02 грн. (п`ятдесят три тисячі сто вісім гривень 02 копійки) та витрати на проведення експертизи у сумі 1537 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять сім гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , сплачений судовий збір у сумі 297 грн. (двісті дев`яносто сім гривень) та витрати на правову допомогу у сумі 3842,50 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 50 копійок).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18.09.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра