Справа № 712/7233/19
Провадження № 2/712/1856/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді - ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі - МОГИЛА І.С.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів про стягнення коштів, посилаючись на те, що 18.11.2015 року позивачі уклали Договір позики з відповідачем ОСОБА_3 за умовами якого остання отримала позику в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно складає 26 474,70 грн., які зобов`язалась повернути до 18 листопада 2017 року. Одночасно з договором позики, між позивачами та відповідачем ОСОБА_2 18.11.2015 року було укладено договір поруки. Строк повернення позики 18.11.2017 р. В подальшому 19 грудня 2017 року між позивачами та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала позику в розмірі 450 доларів США, що еквівалентно складає 11 913,61 грн., які зобов`язалась повернути з урахуванням 5% річних за користування позикою 19 грудня 2018 року. На підтвердження отримання вищевказаних коштів, відповідачами власноручно були написані розписки. Однак в порушення договірних зобов`язань, після настання строку виконання зобов`язань грошові кошти так і не були повернуті як за першим так і за другим договором позики. Тому станом на 10 травня 2019 року заборгованість відповідачів перед позивачами складає 57595,70 грн.

У відзиві на позов відповідачі позовні вимоги не визнали, вказували на те, що борг мають незначний, оскільки постійно сплачували кошти. У самих договорах позики не вказано її гривневий еквівалент, а тому такі договори не можна вважати дійсними. Крім того, позивачі незаконно утримують їх правовстановлюючі документи на житло. Просили у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання на 03 вересня 2019 року о 09-30 год.

03 вересня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 23 вересня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів заборгованість за договором позики від 18 листопада 2015 року в сумі 39 712,05 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на відповідачів заборгованість за договором позики від 18 листопада 2015 року в сумі 17 883,65 грн. та судові витрати.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 18 листопада 2015 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики. Відповідно до умов якого остання отримала позику в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно складає 26 474,70 грн. Вказану суму зобов`язалась повернути 18 листопада 2017 року.

Згідно пункту 3.2. Договору факт передачі грошових коштів (позики) підтверджується власноручно складеними позичальником розписками (дві розписки по одній для кожного позикодавця).

Пунктами 3.1., 3.3. передбачено, що позика надається строком на 2 роки до 18 листопада 2017 року.

За користування позикою позичальник сплачує відсотки із розрахунку 50 доларів за кожен місяць до повного погашення заборгованості основної суми (пункт 1.3 Договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 18.11.2015 р. позивачі уклали з ОСОБА_2 договір поруки, відповідно до умов якого остання поручається перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики.

В подальшому 19 грудня 2017 року міжОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов якого остання отримала позику в розмірі 450 доларів США, що еквівалентно складає 11 913,61 грн. Вказану суму зобов`язалась повернути з урахуванням 5% річних за користування позикою 19 грудня 2018 року.

Згідно пункту 3.1. Договору, строк надання позики позичальнику становить 12 місяців з моменту фактичної передачі грошових коштів, указаних в п. 2.1, що підтверджується відповідною розпискою.

П . 4.6-4.7. договору передбачено, що розмір процентів становить 5% щомісячно від суми позики. Проценти сплачуються щомісячно до 19 числа відповідного поточного місяця за попередній місяць. Проценти (сума процентів не змінюється та не залежить від розміру поверненого тіла позики) оплачуються до моменту повного розрахунку за договором позики.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Для того щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

Зважаючи на наведене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики, й письмові розписки відповідачів свідчать про їх укладення 18.11.2015 року та 19.12.2017 року відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Оригінали зазначених розписок знаходяться у позивачів і є документом, який підтверджує продовження існування боргових зобов`язань.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідачі у визначені договорами позики строки не повернули в повному обсязі суми позики, вимоги позивачів щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

Водночас, відповідно до п.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В даному випадку, в договорах позики передбачено сплату процентів за користування позикою.

Суд погоджується з розрахунком наданим позивачами, відповідно до якого розмір процентів за користування позикою по договору позики від 18.11.2015 року становить 500 доларів США, за користування позикою по договору позики від 19.12.2017 року становить 225,5 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Суд не погоджується із доводами відповідачів проте, що позивачі не вправі просити стягнення боргу в гривневому еквіваленті, оскільки такий еквівалент не визначався договором виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (Правова позиція Великої Палати Верховного Суду справа № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року).

З наведеного положення вказаної норми випливає, що сума, яка підлягає сплаті в іноземній валюті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти, зокрема, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що станом на 10.05.2019 року офіційний курс НБУ долара США по відношенню до гривні становить 1 долар США=26,47 грн.

Гривневий еквівалент за курсом НБУ валютної заборгованості відповідача перед позивачем станом на 10.05.2019 становить: 2175,50 доларів США= 57 595,88 грн.

Таким чином, до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивачів підлягає сума за договором позики від 18 листопада 2015 року та договору позики від 19 грудня 2017 року в розмірі 2175,50 доларів США, що станом на 10.05.2019 року в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ за 1-н долар 26,47 грн. складає 57 595,88 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із задоволеної суми позову, підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 79-81, 83, 89, 263-265, 267 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 1046-1048 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заборгованість за договором позики від 18 листопада 2015 року в сумі 39 712,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заборгованість за договором позики від 18 листопада 2015 року в сумі 17 883,65 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати в сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повне рішення суду складено 30 вересня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ :

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_3