АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року

м. Чернівці

Справа № 727/5896/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Владичана А.І., Кулянди М.І.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стоцька Л.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду, що складає вартість відновлювальних робіт по усуненню наслідків пошкодження вікон квартири АДРЕСА_1 в сумі 4 686 гривень 18 копійок.

Посилалася на те, що внаслідок конфлікту з зятем позивачки ОСОБА_2 арматурою розбив два вікна загальною площею 2,12 кв.м. у квартирі, яка належить ОСОБА_1 Внаслідок таких дій відповідача позивачка змушена була провести витрати на відновлення знищеного майна, зокрема замовити та оплатити нові склопакети та їх установку. ОСОБА_2 добровільно завдану ним шкоду ОСОБА_1 відшкодувати відмовився.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4686 гривень 18 копійок в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що факт заподіяння шкоди відповідачем позивачу та розмір такої шкоди є доведеним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції неправильно дав оцінку показанням свідка ОСОБА_3 та не врахував, що витяг з ЄРДР не є судовим рішенням та не має преюдиціального значення у справі.

Звертає увагу на те, що позивачем не доведено обсяг та вартість пошкодженого майна з врахуванням фізичного зносу та відсутні докази про оплату з послуг виготовлення та встановлення вікон.

Також зазначає, що ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат, понесених на оплату правничої допомоги в сумі 2000 гривень, суд не взяв до уваги те, що розмір таких витрат позивачем не доведено.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 06 травня 2009 року (а.с.10).

Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 березня 2018 року о 11 годині 59 хвилин ОСОБА_7 повідомив, що 16 березня 2018 року о 19 годині ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , у ході конфлікту наніс ОСОБА_7 декілька ударів в область голови, чим спричинив тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_2 розбив вікна в квартирі сім`ї ОСОБА_8 .

Того ж дня до ЄРДР за №0000602 було внесено відомості за заявою ОСОБА_2 про те, що 17 березня 2018 року ОСОБА_7 наніс йому декілька ударів в область голови та пошкодив одяг.

21 березня 2018 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Фабрика вікон Люкс» був укладений договір №В-008058, згідно умов якого підприємство взяло на себе зобов`язання виготовити до 29 березня 2018 року та встановити в квартирі АДРЕСА_1 віконні металопластикові конструкції з REHAU в кількості три штуки на загальну суму 144,19 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 4686 гривень 18 копійок.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про доведеність розміру завданої відповідачем шкоди позивачу, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 обрала спосіб визначення розміру заподіяної їй майнової шкоди, який не відповідає положенням статті 1192 ЦК України.

Позивач не врахувала, що відповідно до положень статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди, виходила з витрат понесених нею на виготовлення та встановлення нових металопластикових конструкцій замість знищених. При цьому позивач посилалася на те, що відповідно до договору від 21 березня 2018 року №В-008058, укладеного між нею та Приватним підприємством «Фабрика вікон Люкс» вбачається, що позивач сплатила Приватному підприємству «Фабрика вікон Люкс» за надані нею послуги щодо виготовлення та встановлення вказаних металопластикових конструкцій кошти у розмірі 144,19 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 4686 гривень 18 копійок.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 передбачено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень статті 453 ЦК ( 1540-06 ), статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Суд першої інстанції погодився з такими доводами позивача та визначив розмір заподіяних збитків в зазначеному вище розмірі.

У силу статті 81 ЦПК України кожна із сторін має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач в порушення вимог статті 81 ЦПК України не надала суду належні та допустимі докази, які б підтверджували реальну вартість металопластикових конструкцій, розташованих у квартирі позивача та які були пошкоджені 16 березня 2018 року або виконаних робіт, необхідних для відновлення цих пошкоджених речей.

Згідно пояснень представника позивача ОСОБА_9 , наданих ним в суді апеляційної інстанції, вбачається, що умови договору від 21 березня 2018 року № В-008058, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Фабрика вікон Люкс», виконані не були, а саме Приватним підприємством «Фабрика вікон Люкс» не встановлювалися металопластикові конструкції в квартирі позивача, а ОСОБА_1 кошти Приватному підприємству «Фабрика вікон Люкс» не сплачувала.

Оскільки позивачем не доведено розміру заподіяної їй майнової шкоди, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача такої шкоди.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у позові.

З квитанції від 17 липня 2019 року №71 вбачається, що ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1 056 гривень.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1 056 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1056 (одну тисячу п`ятдесят шість) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 20 вересня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

М.І. Кулянда