Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 565/1588/14-ц

провадження № 61-27759св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року у складі судді

Ковтуновича М. І. та рішення апеляційного суду Рівненської області від

26 травня 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В., Шеремет А. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2014 року публічне акціонерного товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»; банк) звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2008 року між банком та

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 061-2008-115, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 88 405,00 доларів США на строк до 10 серпня 2036 року. Виконання зобов`язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_2 .

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 09 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі

83 248,57 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 09 квітня 2015 року становить 1 957 198,86 грн, із яких:

540,94 доларів США - прострочене тіло кредиту, 74 740,18 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту, 7 901,63 доларів США - проценти,

65,82 доларів США - підвищені проценти.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану суму із солідарних боржників.

Короткий зміст рішень судів першої' апеляційної та касаційної інстанцій:

Заочним рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від

21 травня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору від 30 січня 2008 року № 061-2008-115 в загальній сумі 83 248,57 доларів США, з яких:

540,94 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту;

74 740,18 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту;

7 901,63 доларів США - відсотки; 65,82 доларів США - підвищені відсотки, що в загальній сумі становить еквівалент 1 769 032,10 грн за курсом НБУ станом на 21 травня 2015 року.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» в рівних частках судові витрати в сумі по 1 827,00 грн з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 допустила неналежне виконання умов кредитного договору щодо своєчасного внесення щомісячних платежів по кредиту та відсотках, то стягненню з відповідачів підлягає заборгованість відповідно до розрахунку, обрахованого банком. Зазначений розрахунок заборгованості відповідачами не оспорений, а тільки узагальнено заявлено, що розмір заборгованості завищено. По договору поруки від 30 січня 2008 року ОСОБА_2 є поручителем ОСОБА_1 та відповідно до додаткової угоди від 03 квітня

2009 року до договору поруки погодився із змінами до договору кредиту, і відповідно до статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 липня

2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилено.

Заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від

21 травня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2017 року касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 рокускасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня

2015 року скасовано в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог

ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що порука є припиненою, що встановлено рішенням Оболонського районного суду міста Києва від

25 червня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» в судовому порядку.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

15 червня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від

21 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від

26 травня 2017 року та передати справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) безпідставно стягнув з ОСОБА_2 судові витрати по справі. Судом апеляційної інстанції під час повторного перегляду не враховано висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 08 лютого 2017 року щодо дослідження доказів у справі, зокрема апеляційним судом не перевірено наявні в матеріалах справи докази, щодо сплати заборгованості за кредитним договором.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Кузнецовського міського суду Рівненської області.

Зупинено виконання заочного рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року до закінчення касаційного провадження.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 10 червня 2019 року № 643/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-27759св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року та рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Аргументів щодо незгоди з заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року та рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, касаційна скарга не містить, а тому, відповідно до правил статті 400 ЦПК України, оскаржувані судові рішення в цій частині не перевіряються.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 061-2008-115, та додаткові угоди до нього, за умовами якого позичальник отримала від банку кредит у розмірі 88 405,00 доларів США під 12,45 % річних, строком до 10 серпня 2036 року, для придбання квартири в місті Києві. Додатковими угодами між сторонами розмір відсотків річних неодноразово змінювався.

30 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 061-2008-115-Р, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 30 січня 2008 року № 061-2008-115, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30 січня

2008 року № 061-2008-115, ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору і станом на 09 квітня 2015 року мала прострочену заборгованість за кредитним договором на загальну суму 83 248,57 доларів США

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

Частиною першою статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2008 року № 061-2008-15, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При цьому, апеляційним судом перевірено належним чином сплачені позичальником платежі, копії платіжних документів, які містяться в матеріалах справи.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про порушення судом апеляційної інстанції статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) щодо стягнення з ОСОБА_2 судових витрат, судом касаційної інстанції до уваги не приймаються. Оскільки дані аргументи стосуються прав та інтересів ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 не надано доказів про те, що ОСОБА_2 надавав йому доручення представляти його інтереси в суді касаційної інстанції. Таким чином слід дійти висновку про те, що дані доводи касаційної скарги, які стосуються прав та інтересів ОСОБА_2 , заявлені особою, яка не має процесуальної дієздатності їх заявляти.

Є безпідставними доводи заявника про те, що судом апеляційної інстанції під час повторного перегляду не враховано висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 08 лютого 2017 року щодо дослідження доказів у справі. З оскаржуваного судового рішення апеляційного суду вбачається, що під час повторного апеляційного перегляду, було враховано висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про що зазначено у рішенні суду.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року, в нескасованій його частині, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання заочного рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від

21 травня 2015 року, в нескасованій його частині, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товарситва «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко