Постанова

Іменем України

17 вересня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10895/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

в складі судді Шевчука А.В.

від 24 травня 2019 року

по справі №756/6731/18 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_3 , посилаючись на те, що протягом останніх років сімейне життя з ОСОБА_1 поступово погіршувалося, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин у 2017 році, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 листопада 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №3263, розірвано.

Відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалась на те, що не погоджується з ухваленим рішенням, в тому числі, але не виключно, щодо мотивувальної частини, оскільки судом неповно викладено обставини, які мають значення для справи; встановлено обставини, які є недоведеними; висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо існування в дійсності тих підстав, на які позивач посилався в позовній заяві, оскільки позивачем не доведено обставин припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з 2017 року.

Судом допущено порушення норм процесуального права, а саме: надано подружжю строк для примирення без зупинення провадження у справі; не проведено підготовчого засідання у справі та не постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду.

Вказувала, що порушення судом норм процесуального права призвело до порушенням принципу рівності всіх учасників судового процесу, зокрема щодо подання відповідачем відзиву на позовну заяву. Вважала, що відсутність відзиву в матеріалах справи є обставиною, яка перешкоджала завершенню підготовчого провадження, адже за відсутності відзиву на позов та доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, суд фактично не міг з`ясувати чи повідомили сторони про всі обставини, які їм відомі, та чи надали докази, на які посилаються, як на підставу своїх обґрунтувань чи заперечень. Також, вказувала, що її представник ОСОБА_2 з об`єктивних причин не мала можливості ознайомитися з матеріалами справи до 14.05.2019 та підготувати відзив на позовну заяву. Вважала наданий судом строк, для ознайомлення з матеріалами справи до 24.05.2019 року, недостатнім. Вказала, що за наданий період часу неможливо було підготувати відзив на позовну заяву та надати докази на його обґрунтування, оскільки такі докази знаходилися за місцем проживання відповідача на території Сполучених Штатів Америки.

Судом, з посиланням на відсутність відомостей направлення доказів іншій стороні по справі, незаконно відмовлено у прийнятті доказу листування між сторонами, з якого вбачаються дійсні підстави для розірвання шлюбу.

За наведених обставин просила змінити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2019, а саме 10 абзац на другій сторінці, вказавши, що фактичне припинення шлюбних відносин відбулось у квітні 2019 року, після звернення ОСОБА_3 до Обухівського районного суду Київської області із зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя у справі №372/3132/18, що відбулось під час наданого судом строку для примирення.

Позивач, користуючись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо долучених відповідачкою доказів до апеляційної скарги зазначив, що такі докази є неналежними та недопустимими, а тому не повинні братися до уваги суду.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача - ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 11 листопада 2006 року перебували у шлюбі, який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї та є батьками трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що протягом останніх років подружнє життя з відповідачкою поступово погіршувалося, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства у 2017 році. Перебування відповідачки тривалий час в іншій країні та її небажання повертатися до України сильно вплинуло на стосунки. За глибоким переконанням позивача подальше підтримання шлюбних стосунків немає сенсу, адже це буде лише формальністю та суперечитиме особистим інтересам кожного з них та інтересам їхніх дітей.

15 червня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06 листопада 2018 року ( т. 1, а.с. 17).

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_8 довіреність на представництво її інтересів у тому числі в усіх судах загальної юрисдикції (т. 1, а.с. 19).

06 листопада 2018 року в підготовче судове засідання з`явилися представник позивача ОСОБА_9. та представник відповідача ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 19-21), однак справу було знято з розгляду та визначено наступну дату судового засідання на 06 березня 2018 року (т. 1, а.с. 29).

17 лютого 2019 року ОСОБА_1 особисто звернулася до суду першої інстанції із заявою про надання строку на примирення.

Заяву обґрунтовано тим, що вона разом з малолітніми дітьми проживає за межами України, а саме у Сполучених Штатах Америки в штаті Луїзіана, оскільки це пов`язано з її навчанням. Старший та середній сини навчаються в школі, а найменший син відвідує дитячий садок. Вказала, що не зважаючи на те, що позивач приїздить до Сполучених Штатів Америки час від часу, оскільки повинен більше часу проводити в Україні, що пов`язано з його політичною діяльністю, а не присвячує цей час своїй сім`ї, це не дає підстав розірвати шлюб між подружжям (т. 1, а.с. 40-42).

06 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в судовому засіданні заяву про надання строку на примирення підтримав. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.03.2019 заяву ОСОБА_1 задоволено та надано подружжю строк на примирення два місяці. Призначено справу до розгляду на 14 травня 2019 року (т. 1, а.с. 45).

07 травня 2019 року ОСОБА_1 видала довіреність ОСОБА_2 для представництва її інтересів, в тому числі в українських судах всіх інстанцій (т. 1, а.с. 56).

14 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 скасовано видані ОСОБА_8 та ОСОБА_10 довіреності на представництво її інтересів в усіх судах та видано довіреність на нового представника ОСОБА_2 . З метою дотримання принципу рівності прав учасників цивільного процесу щодо реалізації наданих законом процесуальних прав, а саме для ознайомлення нового представника з матеріалами справи, просила відкласти розгляд справи (т. 1, а.с. 48).

14 травня 2019 року ухвалою суду клопотання представника ОСОБА_2 задоволено та надано строк для ознайомлення з матеріалами справи. В судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2019 ( т. 1, а.с. 57-58).

21 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи (т. 1, а.с. 60).

24 травня ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, звернулася до суду із заявою про оголошення перерви у справі. Вказала, що невиконання вимог ухвали про відкриття провадження у частині надання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк було зумовлено обставинами, що знаходились поза межами волі відповідача і вона жодним чином не могла на них вплинути, а відсутність у матеріалах справи відзиву на позов є обставиною, яка перешкоджає завершенню підготовчого провадження. Вважала, що за відсутності відзиву на позов, суд фактично не може з`ясувати, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, а також з`ясувати, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві. Зазначила, що відповідач має повідомити суд про дійсні обставини подружнього життя з позивачем, в тому числі і у 2017 році. Вказала, що підстави для розірвання шлюбу, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Дійсні обставини розірвання шлюбу можуть бути пов`язані із фіктивністю розірвання цього шлюбу для досягнення позивачем певної мети і це може бути підтверджено зокрема листуванням між позивачем та відповідачем. Також повідомила, що в провадженні Обухівського районного суду Київської області заходиться справа №372/3132/18 за її позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому ОСОБА_3 заявлено зустрічні позовні вимоги (т. 1, а.с. 74-76).

24 травня 2019 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позов ОСОБА_3 задоволено та розірвано шлюб, укладений 11.11.2006 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 не наводить доводів щодо незгоди з рішенням суду щодо вирішення спору по суті.

В апеляційній скарзі відповідачка вказала, що не заперечує проти рішення суду щодо розірвання шлюбу, але просила змінити рішення, вказавши в мотивувальній частині рішення, а саме в 10 абзаці другої сторінки, що фактичне припинення шлюбних відносин відбулося у квітні 2019 року, оскільки судом не враховано, що позивачем не доведено обставини припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства у 2017 році, як зазначено в позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом рівності прав учасників цивільного процесу щодо реалізації наданих законом процесуальних прав, як підстави зміни рішення суду є необґрунтованими.

Так, в статті 12 ЦПК України закріплено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК).

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ст. 58 ЦПК).

Як зазначено в 10 абзаці на другій сторінці судового рішення (який на думку відповідачки підлягає зміні):«Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть, відповідач тривалий час перебуває за межами України. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача».

З аналізу цього абзацу мотивувальної частини рішення вбачається, що в ньому судом викладено позицію позивача, щодо підстав розірвання шлюбу.

Мотивувальна частина рішення не містить висновків щодо встановлення судом часу з якого сторони припинили шлюбні відносини.

Дійсно, позивач в позовній заяві посилався на те, що шлюбні відносини припинилися в 2017 році.

Разом з тим, відповідачка, приймаючи участь у розгляді справи як особисто так і через представників, розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Клопотань про долучення до матеріалів справи доказів на стростування доводів позивача не подавала. Також не зверталася до суду із заявами з посиланням на неможливість подання таких доказів.

Навіть звертаючись до суду в лютому 2019 році з клопотанням про надання сторонам строку для примирення відповідачка не зазначала в заяві про незгоду з обставинами викладеними в позовній заяві щодо зазначеного позивачем часу припинення шлюбних відносин.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено принцип рівності учасників процесу та позбавлено сторону відповідача на подання відзиву на позовну заяву і доказів на обґрунтування своїх заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.11.2018. В ухвалі, окрім іншого, судом роз`яснено про право відповідача на подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. Судом також роз`яснено, що у разі ненадання учасниками справи заяви по суті справи у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (т. 1, а.с. 17-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Згідно з ч. 7 ст. 187 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи через своїх представників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Представник ОСОБА_8 діяла на підставі довіреності від 20.08.2018, та діючи в інтересах відповідачки 10.09.2018 ознайомлювалася з матеріалами справи, про що міститься відмітка в довідковому листі даної справи.

Згідно довідки від 06.11.2018, судове засідання, призначене на 06.11.2018 не відбулося у зв`язку із зайнятістю судді у розгляді адміністративної справи та відкладено на 06.03.2019 (т. 1, а.с. 29).

06 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 був присутній в суді та під розписку повідомлений про те, що судове засідання призначено на 06.03.2019 (т. 1, а.с. 30).

17 лютого 2019 року ОСОБА_1 особисто звернулася до суду із заявою про надання строку на примирення подружжя.

Ухвалою суду від 06.03.2019 заява ОСОБА_1 задоволено. Надано строк для примирення два місяці та призначено справу до розгляду на 14 травня 2019 року (т. 1, а.с. 40-42, 45).

Як вбачається з протоколу судового засідання в судовому засіданні 06.03.2019 був присутній представник відповідачки - ОСОБА_8 , який підтримав клопотання ОСОБА_1 про надання строку для примирення. Будь-яких інших клопотань, зокрема щодо долучення доказів до справи не заявляв.

Згідно розписки, копію ухвали від 06.03.2019 представником відповідачки ОСОБА_8 отримано 06.03.2019, а також під розписку повідомлено про те, що розгляд справи призначено на 14.05.2019 (т. 1, а.с. 47-48).

14 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та підготовкою відзиву на позовну заяву, а також у разі необхідності зустрічної позовної заяви (т. 1, а.с. 48). Також, 14.05.2019 представник відповідачки ОСОБА_2 подала заяву, в якій повідомила про припинення повноважень представників ОСОБА_1 - ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

З протоколу судового засідання від 14.05.2019 вбачається, що в судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 підтримала клопотання про відкладення розгляду справи. Суд клопотання задовольнив та оголосив перерву в судовому засіданні до 24.05.2019 (т. 1, а.с. 57-58), про що повідомлено представників сторін під розписку.

21 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Таким чином, з моменту ознайомлення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 з матеріалами справи (10.09.2018) до моменту звернення представника відповідачки ОСОБА_2 із заявою про відкладення розгляду справи для надання відзиву (14.05.2019), тобто протягом більше 8 місяців, відповідачка, діючи особисто, або через своїх представників, не подавала до суду відзиву на позов та докази, які підтверджують її заперечення проти позову.

Посилання відповідачки на те, що її представники ОСОБА_10 та ОСОБА_8 недобросовісно виконували свої обов`язки не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не свідчать про те, що судом першої інстанції порушено принцип рівності учасників справи.

Крім того, за приписами ч. 8 ст. 178 ЦПК України подання відзиву на позовну заяву є правом учасника справи, а не його обов`язком, а тому розгляд справи за відсутності відзиву на позовну заяву здійснюється судом за наявними матеріалами, і не може свідчити про порушення судом принципу рівності учасників справи.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно не долучено до справи наданий відповідачем доказ листування з позивачем з тих підстав, що такі докази не направлені позивачу.

Дійсно, відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Щодо посилань скаржника на те, що доказ листування сторін є у позивача не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при відмові у прийнятті такого доказу, адже за приписами частини третьої ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позовну заяву. А як зазначалось вище, відзив на позов відповідачка не подавала, про поважність причин неподання відзиву у встановлений судом строк не заявляла, а також не заявляла клопотання в порядку ч. 4 цієї статті про неможливість подання доказів у визначений судом строк.

Щодо долучених скаржником до апеляційної скарги доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою колегії суддів, яка занесена до протоколу судового засідання від 17.09.2019 відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті та дослідженні доказів, долучених до скарги з тих підстав, що не надано доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

Крім того, зі змісту письмових пояснень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 24.05.2019 вбачається, що роздруківки листування між сторонами могли бути доказом фіктивності розірвання шлюбу, однак відповідачка не оскаржує рішення суду в частині наявності правових підстав для задоволення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам. Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотримання норм матеріального права.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме не зупинення провадження у справі під час надання строку на примирення та не постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження.

Дійсно, надавши сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення, судом в порушення п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не зупинено провадження у справі. Однак, таке порушення норм процесуального права не може бути підставою для зміни рішення суду, оскільки мета зупинення це переривання перебігу процесуального строку розгляду справи.

Крім того не є правовою підставою для зміни судового рішення порушення судом п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, а саме, вирішивши в підготовчому засіданні питання про призначення справи до розгляду, суд в ухвалі від 06.03.2019 року не зазначив про закриття підготовчого засідання.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

О.І. Шкоріна