ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/453/18Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/750/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/453/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року, ухваленого суддею Федорончук В.Б., повний текст якого складений 31 травня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, який зареєстрований 27 червня 2017 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №54, а також стягнення з відповідача у її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що у них різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, немає згоди у вирішенні спільних сімейних питань. Сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер. З 13 лютого 2018 року разом не проживають.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 червня 2017 року у Бучацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №54.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що воно не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд повинен вирішити питання з ким із подружжя будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, чого суд не зробив, тим самим не встановив чи є у сторін неврегульовані спори відносно майна.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи (а.с.133, 141, 143).

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча також належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №092 (а.с. 144).

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 березня 2018 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, по факту спричинення 13 лютого 2018 року ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень. Судовий розгляд даного кримінального провадження триває. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2018 року, яке набрало законної сили, задоволено частково заяву ОСОБА_2 , видано обмежувальний припис Хмарному М ОСОБА_3 на строк п`ять місяців, яким заборонено перебувати та наближатися на 20 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати ОСОБА_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. 27 квітня 2018 року в порядку вжиття заходів щодо збереження сім`ї суд постановив ухвалу, якою надав сторонам шестимісячний строк для примирення, однак сторони не примирилися. За встановлених обставин суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно із ст.112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, Серія НОМЕР_1 , актовий запис №107 (а.с. 10), який був розірваний рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 травня 2004 року (а.с. 36).

12 квітня 2006 року було видано Свідоцтво про розірвання шлюбу, Серія НОМЕР_2 , актовий запис №44 (а.с. 8).

Під час даного шлюбу у них народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_3 , актовий запис №107 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка: ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_4 , актовий запис №34 (а.с. 9).

27 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був повторно зареєстрований шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серія НОМЕР_5 , актовий запис №54 (а.с. 10).

02 березня 2018 року був винесений обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000051 від 14 лютого 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с. 29-31).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2018 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Видано обмежувальний припис ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 5 (п`ять) місяців, та визначено заходи тимчасового покладення на нього обов`язків:

- заборонено перебувати та наближатися на 20 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати ОСОБА_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Копію рішення суду направлено до Бучацького управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області для взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на профілактичний облік і до Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області та до Бучацької міської ради (а.с. 33-35).

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу ст.111 СК України вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Також, диспозитивність норми підкреслюється і у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком.

Крім цього, пункт 10 вказаної Постанови передбачає, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

27 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою в якій просив надати їм з позивачем строк для примирення протягом 6 місяців (а.с. 23).

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року в порядку вжиття заходів щодо примирення та збереження шлюбу було надано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення шість місяців.

Однак, примирення не відбулося.

За встановлених обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відносно того, що суд не вирішив питання пов`язані з вихованням неповнолітніх дітей дітей, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, оскільки вказані вимоги сторонами в даному провадженні не заявлялися.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді