ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року

м. Черкаси

справа № 204/3579/17 провадження № 22-ц/821/287/19 категорія 306010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Профспілковий комітет «Дніпропетровського обласного методичного психолого-методико-педагогічного центру»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації та зобов`язання вчинити певні дії по спростуванню недостовірної інформації,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: профспілковий комітет «Дніпропетровського обласного методичного психолого-методико-педагогічного центру» про захист честі, ділової репутації та зобов`язання вчинити певні дії по спростуванню недостовірної інформації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працює на посаді директора «Дніпропетровського обласного методичного психолого - медико-педагогічного центру», очолювана нею установа підпорядкована Дніпровській обласній раді.

Відповідач ОСОБА_2 , 15 листопада 2016 року звернувся до голови Дніпропетровської обласної ради з заявою про проведення розслідування фактів корупції з її боку.

Вважає, що підписана ОСОБА_2 заява є доказом розповсюдження ним інформації, достовірність якої нею оспорюється.

Окрім того, 11 січня 2017 року в приміщенні Департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації за участі працівників департаменту та ОСОБА_2 відбулась зустріч, на якій останній повідомляв на думку позивача недостовірну інформацію щодо неї та вимагав від керівництва Департаменту «розслідування» стосовно нібито її корупційної діяльності.

Даний факт підтверджується копією листа Департаменту, який позивач вважає доказом розповсюдження ОСОБА_2 недостовірної інформації. Вважає, що такі дії відповідача були спрямовані на приниження її честі і ділової репутації та просить суд зобов`язати відповідача спростувати викладену ОСОБА_2 у листі неправдиву інформацію шляхом направлення листа на адресу Департаменту в якому має повідомити, що вказана інформація була недостовірною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судом не встановлено і дана обставина не доведена позивачем, що звернення ОСОБА_2 до відповідних органів містило завідомо неправдиві відомості як і те, що у нього на це не було жодних підстав, так як він скористався своїм конституційним правом на звернення. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не може бути притягнутий до відповідальності за написання звернення та надання пояснення до нього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. В апеляційній скарзі вона просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою її позов задовольнити повністю.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що реальною причиною свідомого направлення відповідачем заяви до голови Дніпропетровської обласної ради та публічних звинувачень позивачки у неправомірних корупційних діях в департаменті освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації є намагання завдати шкоди її діловій репутації в очах керівництва департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації та Дніпропетровської обласної ради, яким підпорядкований очолюваний нею заклад.

Вважає, що суд помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову і такі висновок не відповідає обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов на адресу суду від ОСОБА_2 , останній зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не дають підстав для його зміни чи скасування.

Зазначив, що інформація, про спростування якої пред`явила вимоги позивач не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача як публічної особи та її професійної діяльності на посаді директора комунального спеціального загальноосвітнього навчально-реабілітаційного закладу «Дніпропетровського обласного методичного психолого-медико-педагогічного центру». Вважає, що надіслана ним заява до голови Дніпропетровської обласної ради із зазначенням можливих корупційних діянь позивача є реалізацією його конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Як вбачається з копії наказу № 110 від 08 вересня 1999 року ОСОБА_1 з цієї ж дати працює на посаді директора «Дніпропетровського обласного методичного психолого-медико-педагогічного центру» (а.с. 5 Т.1).

З заяви ОСОБА_2 , направленої голові Департаменту обласної ради від 15 листопада 2016 року (а.с.6 Т.1) вбачається, що він просить перевірити правомірність дій директора ДОПМПЦ в Дніпропетровській області ОСОБА_1 та вказує в ній факти, які йому відомі щодо її на його думку неправомірних дій. Просить провести об`єктивне розслідування вказаних ним фактів та покарати винних.

Вказану заяву позивач вважає такою, що поширює недостовірні дані щодо неї як людини та керівника закладу, направлена на приниження її честі та ділової репутації та вважає, що вказана інформація має бути спростована відповідачем в той же спосіб який була поширена.

Окрім того, як вбачається з відповіді Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 20/0/216/-17 від 13 лютого 2017 року (а.с. 8 Т. 1) в зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 було скликане засідання на якому були присутні, як сам заявник, так і представники департаменту освіти і науки облдержадміністрації.

Позивач просила суд визнати виказану на вищевказаному засіданні ОСОБА_2 інформацію щодо його звернення від 15 листопада 2016 року недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність та зобов`язати ОСОБА_2 її спростувати, шляхом направлення відповідних заяв до всих державних органів куди він звертався із змістом, який би вказував на те, що ОСОБА_2 надав недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї та права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної збором, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. Конституцією України, а саме ст. 34 кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї або членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред`явити фізична особа відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1»Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з частиною третьою ст. 277 ЦК України негативною інформацією, поширеною про особу слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації (пункти 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно частини першої статті 1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як вбачається з копії витягу з кримінального провадження № 0002470 від 17 липня 2017 року (а.с. 27 Т. 1) 18 липня 2017 року Соборне відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внесло відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 на посадових осіб ДОМПМПЦ щодо внесення службовими особами вказаного закладу завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів та кваліфіковано їх за ч. 1 ст. 366 КК України.

З постанови старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2017 року (а.с. 146 Т. 1) вбачається, що кримінальне провадження № 0002470 закрите, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Окрім звернення відповідача до Департаменту освіти і науки облдержадміністрації від 16 листопада 2016 року, яке позивач вважає таким, що розповсюдило щодо неї неправдиву інформацію, відповідач аналогічні звернення направив і до інших служб, зокрема до: Президента України, голови облдержадміністрації, прокурора Дніпровської області, Прем`єр - Міністра України, комітету з питань науки і освіти Верховної Ради України, Міністерства освіти і науки України, департаменту освіти і науки облдержадміністрації.

На вказані звернення відповідач отримав відповіді, в яких йшлось про те, що перевірками порушень з боку директора комунального спеціального загальноосвітнього навчально - реабілітаційного закладу «Дніпровський обласний методичний психолого-медико-педагогічний центр» не встановлено, йому необхідно звернутись до правоохоронних органів для перевірки факту порушення законодавства з боку ОСОБА_1 , а в разі не згоди з результатами перевірок має право звернутись із відповідними позовами до суду.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

П.16 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року № 1 вказує на те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 скориставшись своїм Конституційним правом направив індивідуальне письмове звернення до голови Дніпропетровської обласної ради (як керівника установи в якій працює позивач) так і до низки інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які компетентні на перевірку викладених у зверненні фактів. В ході проведених перевірок інформація викладена ОСОБА_2 у зверненні не знайшла свого підтвердження, окрім того і кримінальне провадження відкрите за заявою ОСОБА_2 щодо внесення ОСОБА_1 неправдивих даних до офіційних документів було закрите за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок, що крім констатації факту звернення відповідача, позивач надав належні та допустимі докази, що звернення ОСОБА_2 до відповідних органів містило завідомо неправдиві відомості, як і те, що у нього на це не було жодних законних підстав (так як він скористався своїм конституційним правом на звернення), а чи було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, а тому і відповідно до вимог Законодавства не може бути притягнутий до відповідальності за написання такого звернення та надання пояснень відносно нього.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації та зобов`язання вчинити певні дії по спростуванню недостовірної інформації залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 25 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді