ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6787/19 Справа № 185/5559/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, позивач посилалася на те, що 22 квітня 1992 року вона була прийнята в члени колгоспу «Межиріч» с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. Рішенням загальних зборів колгоспу «Межиріч» с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області колгосп «Межиріч» перетворено в КСП «Межиріч» с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. 13 лютого 1996 року зареєстровано КСП «Межиріч» с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. 20 січня 1994 року колгоспу «Межиріч» було видано державний акт на право колективної власності на землю, але у списках громадян членів колективного сільськогосподарського товариства «Межиріч» її прізвище не значиться. Під час складання списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю її прізвище було помилково пропущене, з невідомих, їй причин. КСП «Межиріч» припинило свою діяльність, як юридична особа. У березні 2018 року, з пояснень землевпорядника Межиріцької сільської ради, вона дізналася про те, що має право на земельну частку(пай). Землевпорядник пояснив їй, що всі особи, які були членами колективних сільськогосподарських підприємств мали і мають, право на земельну частку (пай), навіть тоді, коли з якихось причин не були внесені до списків осіб, долучених, до Державного акту на право колективної власності на землю, але для вирішення, даного питання необхідно звертатися до суду з позовною заявою. Вважає, що відсутність її прізвища в списках, які долучені до державного акту на право колективної власності на землю ніяким чином не позбавляє її, як члена сільськогосподарського підприємства права, на земельну частку (пай). З наведених підстав позивач просила суд поновити їй строк для звернення до суду із позовною заявою та визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель, розташованих на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с. 2, 3, 17-19).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель, розташованих на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Прокуратурою Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду від 25 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 22 квітня 1992 року була прийнята у члени колгоспу "Межиріч", що підтверджується копією її трудової книжки та копією архівної довідки № 117-Ш від 12 червня 2018 року (а.с. 5, 6, 10).

01 грудня 1995 року ОСОБА_1 було звільнено із членів колгоспу (а.с. 5, 6).

Згідно інформації відділу у Павлоградському районі міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м.Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14 травня 2018 року згідно додатку до Державного акта на право колективної власності землю, виданого колгоспу «Межиріч», серії ДП від 20 січня 1994 року, який згідно рішення Межиріцької сільської ради від 20 березня 2000 року №1 вважається виданим КСП «Межиріч», у списку громадян ОСОБА_1 не значиться (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх законність та обгрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Право власності та користування земельною ділянкою набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених ст.ст. 13, 14 Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про фермерське господарство», Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 5 ЗК України від 18 грудня 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність могли бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд України у пункті 24 постанови Пленуму №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі.

Відповідно до ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17 листопада 2016 року, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

Відповідно до інформації відділу у Павлоградському районі міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м.Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №10-4-0.181-598/121-19 від 24 квітня 2019 року на теперішній час не витребувані земельні ділянки (паї) на території колишнього КСП «Межиріч» відсутні (а.с. 69).

Відповідно до листа виконавчого комітету Межиріцької сільської ради від 21 травня 2019 № 912 земельні ділянки сільськогосподарського призначення і державної власності загальною площею 4215,1732 га на території Межиріцької сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області передано у комунальну власність на підставі наказу №4-5219/15-18 СГ ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області та відповідного акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року. Рішенням Межиріцької сільської ради №502-14Л/ІІ від 19 квітня 2019 року вирішено прийняти земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність та провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Наразі процедура реєстрації речових прав триває та не завершена (а.с.73).

Таким чином, визнання за ОСОБА_1 права на отримання земельної частки (паю) за відсутності відповідних земель беззаперечно стосується інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки реалізувати встановлене судом право позивач зможе лише шляхом виділення такого паю із земель запасу чи резервного фонду державних сільськогосподарських земель, розпорядником яких є Головне управління Держгеокадастру, а не Райдержадміністрація.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції були порушені норми процесуального права.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на предмет і підстави поданого позову, неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився належним чином з колом відповідачів, які повинні відповідати за цими позовними вимогами.

Вирішуючи права та обов`язки держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області - розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області не було залучено до участі у даній справі у якості відповідача.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі»).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області слід задовольнити, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді