Дата документу 26.09.2019 Справа № 311/2963/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/2963/19 Головуючий у 1-й інстанції: Задорожко Д.А.
Провадження №22-ц/807/3060/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретаря Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Василівський районний військовий комісаріат, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління соціального захисту населення Василівської Районної державної адміністрації Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, мотивуючи свою заяву тим, що перебувала разом із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 1984 року по 08 червня 1990 року. Після розірвання шлюбу помирилися та проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, маюсть двох дітей. ОСОБА_4 мав статус учасника бойових дій. З 18 липня 2018 року ОСОБА_4 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 110-рс від 18 липня 2018 року проходив службу у Збройних силах України за контрактом, про що свідчить запис у військовому квитку чоловіка. До цього ОСОБА_4 перебував на службі по мобілізації з 17 серпня 2015 року по 26 квітня 2018 року.

Перебуваючи на військовій службі ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув.

Після смерті ОСОБА_4 вона звернулась до Василівського районного військового комісаріату з проханням виплати одноразової грошової допомоги після смертфі чоловіка військовослужбовця.

На її звернення листом від 25 липня 2019 року військовий комісаріат повідомив про можливість отримання грошової допомоги за умови надання відповідних документів, в тому числі підтвердження факту проживання з померлим ОСОБА_4 однією сім`єю для чого було запропоновано їй звернутися до суду з відповідною заявою.

Виходячи з вищенаведеного просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 08 червня 1990 року по 12 квітня 2019 року.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі , з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на незаконність та необґрунтованість, просить вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що лист Василівського районного військового комісаріату від 25 липня 2019 року є фактично відмовою в призначенні їй одноразової грошової допомоги, тобто рішенням суб`єкта владних повноважень з яким вона не погоджується. Між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України публічно-правового спору не має, встановлення факту, що має юридичне значення потрібне заявниці саме для того щоб звернутися у подальшому до згаданого міністерства з метою для прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Мінічстрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Вважає, що заява про встановлення факту спільного проживання оформлена заявником з додержанням вимог ЦПК України та повинна розглядатися в порядку окремого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України сторонами не подано.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви та матеріалів вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно заявнику для отримання одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю члена сім`ї, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, натомість, в матеріалаї справи міститься лист Василівського районного військового комісаріату від 25 липня 2019 року, що на думку суду є відмовою Міністерства оборони України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з чим вона фактично не погоджується. Враховуючи, що Міністерство оборони України є органом державної влади та суб`єктом владних повноважень, а із заяви та доданих документів вбачаються ознаки спору про право, зокрема, про соціальні виплати, який має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду судова колегія не може погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.
Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та суб`єктний склад правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, характерною рисою таких справ є їх зв`язок із реалізацією особами їхніх цивільних, земельних, трудових сімейних, житлових та інших прав.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами першим, другим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Згідно з пунктом першим статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту сьомого статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З огляду на вищезазначене, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб`єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб`єкта, які відповідно до законодавства зобов`язані виконувати його вимоги та приписи.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 08 червня 1990 року по 12 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Встановлення цього факту ОСОБА_1 потрібно для призначення та виплату їй одноразової допомоги у зв`язку з загибеллю чоловіка ОСОБА_4 .

Згідно з Згідно з статтею 16 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон) одноразова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (пункт 2 частини 2 статті 16 Закону).

Статтею 16-1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частин 6, 8-9 статті 16-3 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, а Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів.

Порядок, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які подаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії, документи, що передбачені пунктом 10 Порядку.

Пунктом 13 Порядку в редакції, що діяла на моменти виникнення спірних правовідносин, передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а бо у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Крім того, наказом №530 від 14 серпня 2014 року затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, яким також визначається порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, відповідно до статті 16 Закону.

Пунктом 4.6 зазначеного наказу визначено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами, й саме обласні військові комісаріатами є уповноваженими органами, що подають розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги.

У разі звернення заявника до суду з позовом до військової частини або до військового комісаріату щодо відмови у виплаті грошової допомоги командир військової частини або військовий комісар (чи його представник) зобов`язаний письмово повідомити відповідний суд про те, що він не відноситься до належного відповідача, оскільки прийняття рішення про призначення допомоги належить до повноважень головного розпорядника коштів (п. 4.5 Положення).

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що лист Василівського районного військового комісаріату від 25 липня 2019 року не є відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги, як це зазначив суд, а навпаки містить роз`яснення положень законодавства та порядку отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, для того щоб мати статус члена сім`ї загиблого звернутися до суду на підтвердження про спільне проживання на час смерті ОСОБА_4 , або підтвердити факт перебування на утриманні померлого годувальника, одержання від годувальнка допомог, що була постійним і основним джерелом засобу до існування.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що головним розпорядником коштів, яким є Міністерство оборони України рішення про призначення одноразової грошової допомоги або відмову в її призначенні не приймалося.

Лише при наявності відповідного рішення ОСОБА_1 матиме право оскаржити відмову в призначенні одноразової грошової допомоги до суду в порядку та відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, висновок суду, що із заяви вбачаються ознаки спору про соціальні виплати, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки фактично є відмова Міністерства оборони України, як органу державної влади та суб`єкта владних повноважент про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є передчасним та помилковим.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження, з підстав, зазначених в ухвалі, а тому оскаржувана ухвала є помилковою.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням її для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у цій справі скаксувати направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 26 вересня 2019 року.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова