Дата документу 02.10.2019
Справа № 320/212/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - адвоката Марущенко А.М., Гундича В.М.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Чеботар Н.А.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, яку в подальшому уточнив, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції у сумі 289 724 грн. 80 коп., відсотки за користування кредитом з весь час прострочки у сумі 95 648 грн. 46 коп., 3 % річних за весь час прострочки у сумі 20 910 грн. 58 коп. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.12.2011 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений безвідсотковий договір позики грошей, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 163 000 грн. 00 коп., які повинен був повернути до 24.12.2013 року частинами шляхом зарахування на банківський рахунок ПАТ КБ «ПравексБанк».

В забезпечення договору позики було укладено іпотечний договір від 24.12.2011 року терміном на два роки, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачем в рахунок погашення боргу було здійснено три платежі за січень, лютий та березень у розмірі 15 000 грн., в подальшому він припинив сплачувати борг.

24.12.2014 року на адресу відповідача був направлений рекомендований лист із вимогою про повернення боргу, яка була ним отримана 31.12.2014р. Однак, вимога відповідачем виконана не була, у зв`язку із чим розмір боргу по тілу позики становить 148 000 грн. 00 коп. Розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача станом на 15 грудня 2016 року становить 95 648 грн. 46 коп. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період часу з 01 січня 2014 року по 31 жовтня 2016 року складає 289 724 грн. 80 коп. (148000 грн.х195,76%/100%). Крім суми основного боргу просить стягнути з відповідача 3 % річних за весь час прострочення, що з 01.04.2012 р. по 15.12.2016 р. становить 20 910 грн. 58 коп. (148000 грн.х3%/100%х1719 днів/365днів).

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі по викладеним в уточненому позові (а.с.155-157 Т.1) доводам та підставам та просили його задовольнити в повному обсязі. Посилались на те, що відповідачем умови договору позики у встановлений строк виконані не були, у зв`язку із чим права позивача є порушеними.

Відповідач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, та пояснили, що дійсно 24.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 163 000 грн. 00 коп. Крім того, в забезпечення виконання договору позики був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 . У відповідності до умов договору позики грошей та графіку повернення грошових коштів, спочатку грошові кошти у якості боргу ОСОБА_2 сплачував відповідачу ОСОБА_1 по графіку, а саме: за січень, лютий та березень 2012 року на загальну суму 15000 грн. А у квітні 2012 року ОСОБА_1 заявив йому , що він хоче закрити рахунок у банку, на який ОСОБА_2 сплачував боргові гроші та запропонував здійснювати платежі особисто йому, на що ОСОБА_2 погодився і, починаючи з квітня 2012 року продовжував сплачувати грошові кошти особисто ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 , приймаючи від ОСОБА_2 щомісячні платежі за період з квітня 2012 по 05.01.2015 року розписку не надавав, поясняючи, що після останньої виплати надасть йому розписку. Весь цей час ніяких претензій до ОСОБА_2 не пред`являв. Зазначив, що за цей час він виплатив ОСОБА_1 140000 грн. 13.01.2015 року ОСОБА_2 передав йому ще 4000 грн., 24.01.2015 року ОСОБА_2 повернув 10000 грн., про що ОСОБА_1 надав розписку. Останню суму у розмірі 10000 грн. ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 03.02.2015 року. Саме 03.02.2015 року ОСОБА_1 склав розписку про те, що по даному договору займу він не має до ОСОБА_2 ніяких претензій. При цьому дану розписку він написав печатними літерами. З останьої розписки вбачається, що ОСОБА_1 не має до ОСОБА_2 ніяких претензій по даному договору займу, тому у зв`язку з тим, що будь- яких інших боргів ОСОБА_2 перед ним не мав., просить вважати цю розписку такою, що підтверджує повне погашення ним суми боргу. Однак, за декілька днів до складення розписки ОСОБА_1 , як ОСОБА_2 стало відомо пізніше, за договором іпотеки звернув стягнення на квартиру, яка перебувала в іпотеці та продав її своїй матері за 160000 грн. В подальшому відповідачем вказаний правочин було оскаржено, в результаті чого винесено рішення суду про повернення ОСОБА_2 квартири. Таким чином, вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 12.09.2019 подано заяву про визнання розписок від 24.01.2015 та 03.02.2015 недопустимим доказом повернення позики у справі, оскільки, на його думку, вони викликають сумнів у їх достовірності.

В судовому засіданні 12.09.2019 позивач ОСОБА_1 залишив залу судового засідання, мотивуючи спочатку тим, що буде оскаржувати ухвалу про застосування до нього заходів процесуального примусу, потім- необхідністю піти до лікарні, не зазначаючи з яких причин, якого лікаря необхідно відвідати тощо.

Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

5. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

6. Наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання.

Керуючись викладеними нормами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач залишив залу судового засідання без поважних причин та продовжив 12.09.2019 розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 Однак, у зв`язку з виниклою необхідністю судом було оголошено перерву до 01.10.2019, 11 год. 30хв., про що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивач ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, однак знов не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Отже, суд вирішив продовжити розгляд позовної заяви за відсутності ОСОБА_1 на підставі норм ч. 6 ст. 223 ЦПК України.

Також, вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності позивача, суд приймає до уваги наступне. Так, ухвалою від 14.01.2019, суд дану позовну заяву залишив без розгляду у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, розцінивши третю поспіль неявку позивача у судове засідання як зловживання своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Однак, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04.06.2019 ухвалу про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В ухвалі апеляційний суд наголосив на тому, що розгляд справи розпочато в січні 2015 року, позивач не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх позовних вимог, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату ним інтересу до власного позову, а відтак, використаний судом першої інстанції процесуальний засіб у вигляді залишення позовної заяви без розгляду не є пропорційним досягнутій цілі обмеження позивача.

Отже, суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши експерта, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 24.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г., зареєстровано в реєстрі за № 6846 /Т1 а.с.7/.

Відповідно до п. 1 Договору позики грошей, ОСОБА_1 при укладенні цього договору передав у власність ОСОБА_2 терміном на два роки до 24.12.2013 року грошові кошти в розмірі 163 000 грн. 00 коп.

В забезпечення виконання договору позики 24.12.2011 року між сторонами був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передає в іпотеку ОСОБА_1 у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. 24.12.2011 року за реєстровим № 6846, строк договору позики грошей до 24.12.2013 року, наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати та має розмір загальної площі 38,4 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м. /Т1 а.с. 9-10/.

Відповідно до умов п. 26 вищевказаного іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором позики грошей або чинним законодавством, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором та чинним законодавством.

В подальшому 14.12.2013 року був укладений договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору, відповідно до якого абзац 1 пункту 1 іпотечного договору стосовно строку договору позики грошей було викладено у наступній редакції: «Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. 24.12.2011 року за реєстровим № 6846, на строк до 14.01.2015 року, за договором позики, наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати та має розмір загальної площі 38,4 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м.», а також п. 26 вказаного іпотечного договору було доповнено текстом наступного змісту: "Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: - рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; - передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по договору позики в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ "Про іпотеку" та умовами цього договору" /Т1 а.с. 11-12/.

Відповідно до клієнтської виписки з карткового рахунку ПАТ КБ «Правекс-Банк» відкритого на ім`я ОСОБА_1 , відповідачем на виконання умов Договору іпотеки грошей були сплачені наступні кошти: 06.02.2012 року - 5000 грн.; 06.03.2012 року - 5000 грн. та 12.04.2012 року - 5000 грн. /Т1 а.с. 216-б/, що визнається сторонами.

12 січня 2015 року між відповідачем ОСОБА_1 , який діяв на підставі договору позики грошей від 24.12.2011 року, іпотечного договору від 24.12.2011 року та договору про внесення змін і доповнень до іпотечного договору від 14.12.2013 року, та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.1994 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М.Г. за р№ 139. За договором ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 160000 грн. /а.с.13-14 Т. 1/.

24.01.2015 року ОСОБА_1 була складена розписка, відповідно до змісту якої він підтвердив отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10 000 /десять тисяч/ грн. в рахунок погашення боргу /Т1 а.с.81/.

03.02.2015 року ОСОБА_1 була складена розписка, відповідно до змісту якої він підтвердив отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10 000 /десять тисяч/ грн. в рахунок погашення боргу. Зазначив, що претензій по договору займу грошових коштів не має /Т1 а.с.80/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 18.07.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області 17.11.2016 року (справа № 320/5263/15-ц досліджена в судовому засіданні) договір купівлі продажу від 12 січня 2015 року належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру /копії судових рішень на а.с. 178-182 Т.3/.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу передбаченого ст.545 ЦК України загального правила, на позикодавця, як кредитора, покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника). Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 605 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Так, як зазначалося вище, 03.02.2015 року ОСОБА_1 була складена розписка, відповідно до змісту якої він підтвердив отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10 000 /десять тисяч/ грн. в рахунок погашення боргу. Зазначив, що претензій по договору займу грошових коштів не має /Т1 а.с.80/.

Тобто, складення вказаної розписки вказує на припинення зобов`язання.

Позивач в судовому засіданні заперечував факт отримання від відповідача грошових коштів та факт видачі ним як розписки від 24.01.2015 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10 000 /десять тисяч/ грн. в рахунок погашення боргу, так і розписки від 03.02.2015 року про виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Для з`ясування вказаних обставин судом 04.08.2017 було призначено судову почеркознавчу експертизу, яка була проведена 27.06.2018 року за № 1573/17-23,273-275/18-23.

Висновки експертизи наступні.

1.Підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 03.02.2015 виконаний кульковою ручкою без будь-якої попередньої підготовки або за допомогою технічних засобів.

2.Підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 24.01.2015 виконаний кульковою ручкою без будь-якої попередньою підготовки або за допомогою технічних засобів.

3.Рукописний текст розписки від 24.01.2015 року (а.с.81 т 1) та розписки від 03.02.2015 року (а.с.80 т1), а також прізвище « ОСОБА_1 » виконаний ОСОБА_1 . Відповісти на питання «Чи підпис у розписці від 24.01.2015 року (а.с.81 т1) та розписці від 03.02.2015 року (а.с.80 т1) ОСОБА_1 ?» не видалось можливим.

4.Ознак технічної підробки документів (дописки, підчистки, обводки, травлення, змивання та ін. в розписці від 24.01.2015 року та розписці від 03.02.2015 року не виявлено. / Т 2 а.с.66-73, 126-134/.

Допитаний в судовому експерт ОСОБА_5 підтвердила висновки, викладені в експертному дослідженні, пояснила, що при проведенні експертизи були використані відповідні методики. Зазначила, що у висновку було допущено декілька технічних помилок, які, однак, на висновки експертизи не впливають.

За клопотанням експерта висновок експертизи було повернуто до експертної установи для усунення технічних помилок, 23.11.2019 доопрацьоване дослідження з вищевказаними висновками надіслано на адресу суду.

Отже, у суду відсутні підстави не приймати висновок експертизи до уваги, відповідно відсутні й сумніви, що вказані розписки складені ОСОБА_1 .

Крім того, суд дійшов висновку про те, що вказані розписки видані ОСОБА_1 саме на погашення боргу за договором позики від 24.12.2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з огляду на наступне. Так, ОСОБА_1 в судовому засіданні взагалі заперечив факт складення ним цих розписок як в рамках вказаного договору позики, так і в рамках будь-яких інших зобов`язань. Така позиція позивача, вкупі з написанням розписок печатними літерами, разом з наявним в матеріалах справи експертного висновку про написання тексту розписок саме ОСОБА_1 , що повністю спростовує доводи позивача, свідчить про недобросовісність поведінки ОСОБА_1 в сенсі стягнення заборгованості з відповідача після припинення зобов`язання.

Крім того, суд дійшов вказаного висновку й аналізуючи такі обставини. Так, як вказано вище, ОСОБА_6 складено розписки, в тому числі від 03.02.2015 року, де зазначено про відсутність претензій по договору займу грошових коштів через декілька днів після продажу ним 12 січня 2015 року іпотечної квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 і отримання в результаті такого правочину 160000 грн., тобто станом на 12.01.2015 ОСОБА_1 було вже отримано задоволення своїх вимог по договору позики. Разом з тим, після цього ОСОБА_1 отримав ще від ОСОБА_2 кошти в сумі 20000 грн (згідно вище вказаних розписок).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що після визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу квартири від 12.01.2015 та визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру ОСОБА_1 було уточнено даний позов, але жодних відомостей щодо долі 160000 грн, отриманих ним від продажу даної квартири, суду не надано. Будь-яких даних щодо втрати ним вказаних грошей внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу - не зазначено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, розписку від 03.02.2015 року суд вважає належним доказом припинення зобов`язання, а саме- договору позики від 24.12.2011 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного вище, враховуючи, що позивачем не спростовано встановлений судом факт припинення зобов`язання, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за припиненим зобов`язанням-договором позики.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 279, 352-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 11.10.2019.

Суддя: Ю.В. Ковальова