РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/21959/18

Провадження № 22-ц/4815/1220/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Шимківа С.С., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Кульчицьким Олександром Олеговичем, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Харечка С.П. від 4 липня 2019 року, проголошене в м. Рівне, дата складання повного судового рішення - 9 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що 17 грудня 2015 року, приблизно о 13 год. 20 хв., у світлу пору доби, водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем "Камаз 5410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом "ТЦ 11", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по лівій смузі руху проїзної частини вул. Коцюбинського в м. Рівне зі сторони вул. Біла у напрямку вул. Соборна та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 .

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 , його матір від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Зазначає, що ОСОБА_3 була турботливою, люблячою матір`ю, вони мали дуже сильний емоціональний зв`язок, любили проводити час разом, між ними завжди була присутня взаємоповага та взаєморозуміння, а тому її втрата безумовно вплинула на його психологічний стан, оскільки і по сьогоднішній день він не може пережити її раптову смерть. Усвідомлення того, що він втратив матір, пригнічує його моральний стан, що є причиною постійних страждань, стресів, зривів та погіршення здоров`я.

В результаті ДТП він зазнав, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже він має право на відшкодування моральної шкоди.

З наведених підстав просив суд стягнути з відповідача на свою користь 250 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 4 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 , як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати завдану позивачу смертю його матері моральну шкоду, однак враховуючи матеріальне становище відповідача, а також, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є грубе порушення пішоходом ОСОБА_3 правил дорожнього руху, розмір шкоди підлягає зменшенню до 15000 грн.

У апеляційній скарзі представник позивача Кульчицький О.С. покликається на необґрунтованість рішення суду в частині визначення розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд належно не врахував всі обставини завданої моральної шкоди, зокрема те що ОСОБА_3 з сином мали дуже сильний емоціональний зв`язок, любили проводити час разом, між ними завжди була присутня взаємоповага та взаєморозуміння, спілкування з матір`ю було дуже важливим для позивача і він завжди з нетерпінням чекав зустрічі, щоб поспілкуватись із матір`ю.

Крім того, втрата матері викликала великі зміни в житті позивача і мала істотний вплив на погіршення життєвої ситуації в родині, які спричинили біль та страждання.

Вважає, що враховуючи обставини справи, відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн. є недостатньою та несправедливою компенсацією за страждання, завдані смертю матері.

Просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники у справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Від представника позивача - адвоката С.О. Кульчицького надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2015 року, приблизно о 13 год. 20 хв., у світлу пору доби, водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем "Камаз 5410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом "ТЦ 11", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по лівій смузі руху проїзної частини вул. Коцюбинського в м. Рівне зі сторони вул. Біла у напрямку вул. Соборна та на заборонений (червоний) сигнал світлофора зупинився перед перехрестям вул. Соборна-Коцюбинського, дочекавшись сигналу світлофора (зеленого), що дозволяє рух, відновив свій рух по вул. Соборна у напрямку вул. Дубенська. Одночасно, пішохід ОСОБА_3 , не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, перетинаючи проїзну частину вул. Соборна на дозволений сигнал світлофора по пішохідному переходу, несподівано змінила напрямок свого руху праворуч та почала на червоний (заборонений) сигнал світлофора, під кутом, поза межами пішохідного переходу перетинати проїзну частину вул. Коцюбинського справа наліво відносно напрямку руху вантажного автомобіля "Камаз 5410", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

17.12.2015 року відомості про вказану подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007675, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вказані обставини встановлені постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Тумака І.В. від 27.04.2017 року, якою кримінальне провадження №0007675 закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Із вказаної постанови також вбачається, що згідно висновку інженерно-транспортної експертизи від 8.02.2017 №8346 водій вантажного автомобіля "Камаз 5410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з моменту виникнення небезпеки руху не мав технічної можливості уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_3 . При цьому, у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками перебуває грубе порушення пішоходом ОСОБА_3 пунктів 1.5, 4.9, 4.14 Правил дорожнього руху України.

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Встановивши, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - вантажним автомобілем "Камаз 5410", реєстраційний номер НОМЕР_1 та, стягуючи моральну шкоду з ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 1187 ЦК України, яка встановлює, що володілець джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач, як власник транспортного засобу, повинен відшкодувати шкоду, завдану таким джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину (ч.4 ст. 1193 ЦК України).

Згідно довідки №12/19 від 7.06.2019 року, виданої ПП "Рівненсільсервіс" заробітна плата ОСОБА_2 становить 5200 грн. на місяць.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір відшкодування, належного з володільця джерела підвищеної небезпеки, має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Як грубу необережність, зокрема, може бути враховано нетверезий стан, нехтування правилами безпеки руху і т.п.

При ухваленні рішення, судом першої інстанції у відповідності до ч.2 ст.1193 ЦК України було правильно враховано матеріальний стан відповідача, обставини ДТП, а саме, що ОСОБА_3 перетинала проїзну частину з порушенням ПДР, чим сама піддала своє життя небезпеці, що призвело до її смерті, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призводить до його збагачення.

За наведеного доводи апеляційної скарги щодо недостатності розміру стягнутої моральної шкоди правильності висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Позивач у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір за подачу апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Кульчицьким Олександром Олеговичем, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 липня 2019 року залишити без змін.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення ухвалено та складено 17 вересня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.