Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Карасьов В.М.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідачів - адвокат Петренко Н.О.,

представник третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від спадкування,

в с т а н о в и в:

05 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами: «Встановити факт ухилення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_4 . Усунути від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як таких повнолітніх дітей, що не мають права на спадкування за законом».

28 вересня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від спадкування, за підсудністю до Новокаховського міського суду Херсонської області, для подальшого розгляду. (а.с.33-35 т.1)

13 березня 2019 року Київським апеляційним судом винесено постанову про задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 . Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. (а.с.80-82 т.1)

02 квітня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від спадкування, та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. (а.с.105-106 т.1)

31 травня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення процедури врегулювання спору за участі судді. (а.с.181-182 т.1)

Згідно з частин 1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

04 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Петренко Н.О., за змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі за відсутності у позивача правових підстав для звернення з цим позовом до суду, оскільки позивач не є спадкоємцем майна ОСОБА_4 (батька відповідача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити стан здоров`я спадкодавця та перебування його в безпорадному стані, та ухилення відповідачів від обов`язку доглядати за батьком, що є предметом доказування в межах даного спору. (а.с.190-193 т.1)

03 червня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , за змістом відповіді на відзив позивач наполягає на заявлених вимогах, вважає правомірним своє звернення з цим позовом до суду, оскільки реалізує своє право вимагати усунення відповідачів від спадкування щодо майна їхнього батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_5 (матері ОСОБА_4 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.210-214 т.1)

05 червня 2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Петренко Н.О. (а.с.221-223, 235-237 т.1)

14 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Петренко Н.О., за змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі за відсутності у позивача правових підстав для звернення з цим позовом до суду, оскільки позивач не є спадкоємцем майна ОСОБА_4 (батька відповідача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити стан здоров`я спадкодавця та перебування його в безпорадному стані, та ухилення відповідачів від обов`язку доглядати за батьком, що є предметом доказування в межах даного спору. (а.с.27-28, 47-48 т.2)

06 червня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи для розгляду по суті в судовому засіданні.

Позивач та представник позивача - адвокат Карасьов В.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями майна першої черги за законом є: донька - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала разом із спадкодавцем та фактично прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка за життя розпорядилась своїм майном склавши заповіт датований 23 вересня 2017 року на користь позивача. Позивач вважає, що будучи спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 , вона має рівні права з іншими спадкоємцями по закону на отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , та відповідно висувати вимоги щодо усунення спадкоємців від спадкування за наявності підстав, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України.

Позивач наголосила, що ОСОБА_4 в останній період свого життя тяжко хворів, за станом здоров`я потребував сторонньої допомоги, його діти життям та здоров`ям батька не цікавились, не приймали ніякої участі у покращенні становища батька, не надавали йому допомоги, та своєю бездіяльністю по відношенню до свого батька порушили не лише норми моралі, але й приписи закону, що дає підстави позивачу для звернення до суду з позовом про усунення відповідачів, як спадкоємців першої черги з законом, від права на спадкування на майно ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, який приєднано до справи, вважає заявлені вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не є спадкоємцем майна ОСОБА_4 (батька відповідача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити стан здоров`я спадкодавця та перебування його в безпорадному стані, та ухилення відповідачів від обов`язку доглядати за батьком, відповідач наголосила, що на момент смерті її батько був працездатною особою, мав постійне місце роботи та не потребував матеріальної допомоги, навпаки допомагав своїй матері (бабусі відповідача), яка в силу свого віку та стану здоров`я потребувала допомоги, між батьком та його дітьми були довірительці стосунки, вони цікавились життям одне одного, постійно телефонували одне одному, батько приїздив в гості до дітей, тому, на думку відповідача, позивач переслідує лише корисливі мотиви, маючи намір отримати у спадок все майно, яке належало спадкодавцю за життя, обмеживши право його дітей на свою частку у спадщині.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, який приєднано до справи, пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько відповідача - ОСОБА_4 , після його смерті відповідач разом з сестрою звернулись до нотаріальної контори із заявами про намір прийняти спадщину, як спадкоємці першої черги по закону, однак до цього часу не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки позивач, не будучи спадкоємцем, безпідставно та не маючи законних підстав подає позови до суду, намагаючись усунути від спадкування потенційних спадкоємців. Відповідач вважає, що цей позов є надуманим, оскільки позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що до своєї смерті батько відповідача перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, а відповідач самоусунулась від догляду за хворим батьком, на думку відповідача, позивач переслідує лише корисливі мотиви, маючи намір отримати у спадок все майно, яке належало спадкодавцю за життя, обмеживши право його сина на свою частку у спадщині.

Представник відповідачів - адвокат Петренко Н.О. в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у відзивах на позов та пояснень, які надавались відповідачами в судовому засіданні.

Представник третьої особи - Десятої Київської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). ( ст. 1216 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. ( ст. 1261 Цивільного кодексу України )

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 01 серпня 2017 року (актовий запис №1302). (а.с.14 т.1)

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як з`ясовано судом, визнано сторонами спору, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, за життя спадкодавець не залишив заповіту, спадкоємцями майна спадкодавця першої черги за законом є: донька - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 , які в межах шестимісячного строку заявили про намір прийняти спадщину та подали до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

На підставі заяв спадкоємців, Десятою Київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №893/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи (а.с.118-236 т.2)

На момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та фактично проживав за адресою - АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До позовної заяви долучено копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 датована 23 вересня 2017 року про намір прийняти спадщину після смерті сина - ОСОБА_4 , однак в матеріалах спадкової справи №893/2017, яка заведена Десятою Київської нотаріальною конторою, заява спадкоємця відсутня.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 12 липня 2018 року (актовий запис №1283). (а.с.22 т.1)

За життя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишила заповіт датований 23 вересня 2017 року, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все належне рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого не складалось , і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_1 . (а.с.23.1)

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1276 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Спадкова трансмісія має місце при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. При спадковій трансмісії спадкують усі спадкоємці померлого спадкоємця, який не встиг прийняти спадщину сам.

Спадкова трансмісія настає у тих випадках, коли спадкоємець як за законом, так і за заповітом помер після відкриття спадщини та не встиг її прийняти. Якщо спадкоємець прийняв спадщину (незалежно від способу прийняття) і помер, не оформивши спадкових прав, спадщина, яку він прийняв, підлягає розподілу вже між його спадкоємцями. Крім того, при спадковій трансмісії (ст. 1276 ЦК) йдеться не про самостійне спадкування, а лише про здійснення права на прийняття спадщини.

Суд керується положеннями статті 16 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до смерті спадкодавця позивач не набула права успадкувати майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки не є його спадкоємцем за заповітом чи за законом.

В той же час, подати заяву про визнання спадкоємця негідним можна тільки після відкриття спадщини, оскільки до смерті спадкодавця особа не є спадкоємцем, отже, негідним його визнати не можна, слід також звернути увагу, що позивачами у даній категорії справ можуть бути лише особи, які можуть стати спадкоємцями у разі усунення негідного спадкоємця, тобто звертаються за захистом своїх інтересів.

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує.

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.

З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування.

До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України).

До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається.

Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідачів від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України, мотивує тим, що відповідачі, діти спадкодавця, проживали окремо від батька, життям та здоров`ям батька не цікавились, будучи обізнаним про стан здоров`я батька, який перебував в тяжкому стані, не виконували своїх обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, що дає підстави для усунення відповідачів, як спадкоємців першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька.

Як убачається з наявних у справі доказів, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 58 років, на момент смерті не досяг пенсійного віку, докази, які мали свідчити про те, що за життя померлий отримував пенсію з інших підстав, в тому числі внаслідок втрати працездатності та встановлення групи інвалідності, у справі відсутні, до позову не долучено медичної документації про стан здоров`я ОСОБА_4 та висновки лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого.

Разом з тим, до справи долучена довідка Броварського міськрайонного центру зайнятості від 28 травня 2019 року №472/02 «про період перебування на обліку ОСОБА_4 », яка містить наступну інформацію, що ОСОБА_4 перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний в період з 25 квітня 2017 року по 31 липня 2017 року. (а.с.69 т.2)

В свою чергу, позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідачів від надання батькові допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку чоловіка.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 Цивільного процесуального кодексу України)

На спростування заявлених вимог відповідачами заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_4 проживав разом зі своєю матір`ю, яка в силу свого віку та стану здоров`я потребувала допомоги, був особою працездатного віку, до останнього працював, мав постійне місце роботи, тому не потребував матеріальної допомоги, не втрачав зв`язок зі своїми дітьми, які проживали окремо в різних містах, діти були обізнані про справи батька та стан його здоров`я, однак батько ніколи не звертався за допомогою до своїх дітей та за станом здоров`я не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги.

При цьому, суд критично відноситься до показів свідка зі сторони позивача - ОСОБА_6 , оскільки свідок не обізнаний про матеріальний стан ОСОБА_4 та стан його здоров`я, свідок лише на прохання позивача декілька разів привозив ОСОБА_4 до лікарні та виконував інші доручення побутового характеру, будучи родичом покійного, свідок не міг підтвердити той факт, що покійний потребував сторонньої допомоги та перебував у безпорадному стані, що він звертався до своїх дітей з вимогою надати матеріальну допомогу, яку потребував внаслідок погіршення стану здоров`я, не мав змоги отримати належне медичне забезпечення та необхідні медичні препарати.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України)

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129 Конституції УКраїни, ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1223, 1224, 1258, 1259, 1276 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 83, 89, 90, 133, 141, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від спадкування.

Відповідно до положень ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: