Справа № 409/559/15-ц
Провадження № 22-ц/810/663/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Єрмакова Ю.В. (суддя-доповідач)

суддів - Авалян Н.М., Назарова М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні Луганського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2»

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області (суддя Третяк О.Г.)

від 20 березня 2019 року

учасники справи:

заявник- приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бандола Олександр Олексійович

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»

боржник - ОСОБА_1

про тимчасове обмеження у праві виїзду

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст скарги

У березні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бандола Олександр Олексійовичзвернувся до суду з заявою про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 57692164 з примусового виконання виконавчого листа № 409/559/15-ц від 17.02.2016 року виданого Білокуракинським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзенбанк Аваль " заборгованості у розмірі 13666142,45 грн.

14.11.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

16.11.2018 року боржнику було направлено виклик, проте боржник за викликом не з`явився. Згідно відомостей виконавчого провадження боржник протягом 21.03.2016 року по 25.08.2018 рік здійснював понад 80 разів виїзд та в`їзд на територію України, проте ніяких дій для погашення боргу за весь час не здійснив. У зв`язку з цим виконавець просить суд тимчасово обмежити право виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетину кордону України до виконання боржником своїх зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Суд першої інстанції керуючись п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України ті в`їзд в Україну громадян України», обґрунтував рішення тим, що оскільки майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, а боржник ухиляється від виконання зобов`язань, тому для забезпечення належного виконання судового рішення слід тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2019 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції в порушення положень ст. 33 Конституції України, ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 р. №2148-VIII) та п.5 ч.1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України ті в`їзд в Україну громадян України» обмежено ОСОБА_1 , факт умисного ухилення від виконання зобов`язань боржником приватним виконавцем не доведено, боржник не отримував повідомлення про відкриття виконавчого провадження та викликів від приватного виконавця до ОСОБА_1 не надходило, тобто останній не був обізнаний щодо наявності відкритого виконавчого провадження.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року відкрито провадження по справі, сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бандоли О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, де він зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах виконавчого провадження наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, також приватним виконавцем додатково вживалися заходи щодо встановлення адреси проживання/перебування, зокрема, направлення запиту до Міністерства соціальної політики України з метою отримання відомостей про внутрішньо переміщених осіб. Боржником не виконано жодної законної вимоги приватного виконавця щодо обов`язковості його участі у виконавчих діях та наданні витребуваних приватним виконавцем документів.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року справу було призначено до апеляційного розгляду.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія Форінт» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Також на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», просили у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Білокуракинського районного суду від 20 березня 2019 року відмовити, оскільки боржник був належним чином повідомлений про відкриття стосовного нього виконавчого провадження, але ухилявся від виконання судового рішення, оскільки має достатню кількість грошових коштів, які надають йому змогу здійснювати регулярні виїзди за кордон. Матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що боржник був обізнаний про існування невиконаного судового рішення, про відкриття виконавчого провадження, вчинення дій приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження та умисно ухилявся від покладених на нього рішенням суду зобов`язань шляхом утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений приватним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших установах.

У відповіді на відзив представник боржника вказує на те, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у разі доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. На момент звернення з поданням факт ухилення повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бандола О.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

У судове засідання з`явився представник скаржника Ходош Володимир Юрійович, апеляційну скаргу підтримав, ухвалу Білокуракинського районного суду від 20 березня 2019 року просив скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича.

Представник ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» брала участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича, суд першої інстанції керуючись п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України ті в`їзд в Україну громадян України», обґрунтував рішення тим, що оскільки майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, а боржник ухиляється від виконання зобов`язань, тому для забезпечення належного виконання судового рішення слід тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 57692164 з примусового виконання виконавчого листа № 409/559/15-ц від 17.02.2016 року виданого Білокуракинським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзенбанк Аваль " заборгованості у розмірі 13666142,45 грн.

14.11.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

15.11.2018 року згідно опису (т.5 а.с.192) боржнику рекомендованим листом направлено: постанову про відкриття виконавчого провадження; постанову винагороди виконавця; постанову про арешт коштів; постанови про арешт майна.

Зазначені документи були направлені за адресою: м. Київ, пр-т Науки, буд 30 оф.172 .

Обставини вручення вказаних документів підтверджується підписом особи у поштовому повідомлені про вручення поштового відправлення за вказаною адресою (т.5 а.с.186).

16.11.2018 року боржнику було направлено за вказаною вище адресою рекомендований лист про виклик до приватного виконавця на 10-00, 22.11.2018 року, одночасно зобов`язано боржника надати: пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документу; достовірні відомості про доходи та місце роботи, достовірні відомості про кошти у гривнях та у іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо) та інше; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває у заставі/іпотеці або в інших осіб, а також кошти та майно, належні від інших осіб; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довідку про склад сім`ї та інше, проте боржник за викликом не з`явився, відомостей, зазначених вище, приватному виконавцю не надав.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за вказаною адресою: м. Київ, пр-т Науки, буд 30 оф.172 знаходиться ТОВ «ЕН БІ ТЕХНОЛОДЖІ», ОСОБА_1 є засновником, власником та керівником вказаної юридичної особи з 08.09.2014 року.

Крім того, з матеріалів справи (виконавчого провадження) вбачається, що приватним виконавцем з дня відкриття виконавчого провадження (14.11.2018 року) по день звернення до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України (14.03.2019 року) були проведені дії, пов`язані з виявленням рахунків боржника та накладенням арешту, виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення та накладення арешту, виявлення іншого майна, корпоративних прав, транспортних засобів та інше (Том 5).

При цьому, було виявлено нерухоме майно, накладено на нього арешт, проте знаходження цього майна на не підконтрольній території ( м.Луганськ , м. Лутугино Луганської області ) унеможливлює звернення стягнення на це майно та виконання судового рішення. Іншого майна, за рахунок якого можливо б було виконати зобов`язання за судовим рішенням та звернути на нього стягнення, встановлено не було. Сам боржник до приватного виконавця не з`явився, інформації щодо можливості або неможливості у разі відсутності доходів виконання зобов`язань за судовим рішенням не надав.

Також, згідно відомостей виконавчого провадження боржник протягом 21.03.2016 року по 25.08.2018 рік здійснював понад 80 разів виїзд та в`їзд на територію України.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

П. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення ст. 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та положеннями Закону України «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду набрало законної сили 23 грудня 2015 року, в якому зазначено, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за Генеральною угодою від 25.05.2007 року у розмірі 13666142,45грн., яка складається з заборгованості за кредитними договорами від 28.05.2013 року та 04.07.2013 року, а саме: 12 460000грн. заборгованість по тілу; 1206142,45грн. - заборгованість по відсоткам. (рішення набрало законної сили 23.12.2015 року.

08 грудня 2017 року ухвалою Білокуракинського райооного суду Луганської області здійснено процесуальне правонаступництво позивача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та замінено стягувача на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». Представником боржника була подана апеляційна скарга на вказану ухвалу суду, яка була задоволена частково, ухвала Білокуракинського райооного суду Луганської області від 08 грудня 2017 року скасована, постановлено нове судове рішення, яким здійснено правонаступництво ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та замінено стягувача на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Зазначена постанова Апеляційного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року була оскаржена до Верховного Суду та постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову апеляційного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року залишено без змін.

Отже, з наведеного вбачається, що боржнику відомо про невиконані зобов`язання за рішенням суду, відомо про сторону стягувача в особі ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», відомо про виконавче провадження, оскільки за місцем його роботи, де він є засновником, власником, директором отримано поштове повідомлення про відкриття виконавчого провадження, а також проведення виконавчих дій, проте ніяких дій, які б свідчили про виконання своїх зобов`язань, не проводив, а саме не з`явився до приватного виконавця, не надав інформації щодо своїх доходів, майна, рахунків, тобто не виконував відповідних обов`язків у виконавчому провадженні, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», натомість має можливість багаторазово виїжджати за межі України, в тому числі на відпочинок, що дає підстави для висновку про те, що маючи реальні можливості для виконання рішення, боржник свідомо ухиляється від цього.

Також, слід зазначити, що тривале невиконання судового рішення, виїзд за межі України боржника ОСОБА_1 може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по примусовому стягненню кредитної заборгованості, а тому у суду першої інстанції були підстави для задоволення подання приватного виконавця, у зв`язку з чим обмеження у виїзді в даному випадку з урахуванням зазначених обставин є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, рішення ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Щодо доводів апеляційної скарги, то, як було зазначено вище, підстав вважати, боржник не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, не має.

Доводи скаржника про те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , про що надав довідку від 27 жовтня 2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та на цей адрес не надходило кореспонденції від приватного виконавця, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно відповіді Мінсоцполітики України за запитом приватного виконавця (т.5 а.с.63) в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відомостей про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 13 грудня 2018 року, не має.

Доводи скаржника про те, що факт ухилення боржником від виконання свої зобов`язань за рішенням суду не було доведено приватним виконавцем також не знайшли свого підтвердження, враховуючи наведене вище.

Щодо суті апеляційної скарги

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 441 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 24 вересня 2019 року.

Головуючий Ю.В. Єрмаков

Судді: Н.М. Авалян

М.В. Назарова