РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/14889/19,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Державне підприємство "Бурштин України", Державна служба геології та надр України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Бурштин України", Державної служби геології та надр України про поновлення на роботі та скасування наказу,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

представники відповідачів - Хмара Міла Василівна, Сігарьова Наталія Федорівна ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Державного підприємства "Бурштин України", Державної служби геології та надр України, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України №143 від 23.07.2019; поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов"язки генерального директора Державного підприємства "Бурштин України" та допустити негайне виконання рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 02 липня 2015 року, на підставі Наказу Державної служби геології та надр України №120-К від 17.06.2015 та наказу ДП "Бурштин України" "Про виконання обов"язків" він приступив до виконання обов"язків на посаді виконуючого обов"язки генерального директора ДП "Бурштин України" з 08 червня 2015 року на період до призначення у встановленому законодавством порядку генерального директора ДП "Бурштин України". Вказує, оскільки між ним та Державною службою геології та надр України не було укладено трудового контракту, правовідносини між ним та відповідачами грунтуються на положеннях трудового законодавства, що регулює порядок прийняття та звільнення найманого працівника.

Також вказує, що з даного наказу слідує, що строковий трудовий договір припиняється у тому разі, коли Державна служба геології та надр України у порядку визначеному законодавством, зокрема, відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб"єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженим Постановою КМУ №777 від 03.09.2008 призначить генерального директора ДП "Бурштин України", уклавши з ним трудовий контракт, в передбаченому законом та Статутом підприємства порядку та умовах. Однак, йому стало відомо, що 23 липня 2019 року, Державна служба геології та надр України, в особі виконуючого обов"язки голови Гончаренка В., видала Наказ №143 про звільнення його від виконання обов"язків генерального директора ДП "Бурштин України" 24 липня 2019 р. у зв"язку із закінченням строку трудового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Більше того, 23 липня 2019 року, Державна служба геології та надр України видала Наказ №144 про призначення ОСОБА_5 виконуючим обов"язки генерального директора ДП "Бурштин України" з 25 липня 2019 року, тимчасово, до вирішення питання щодо призначення генерального директора ДП "Бурштин України" у встановленому законодавством порядку. Вважає, що його звільнення було здійснене з порушенням положень чинного законодавства, а тому Наказ Держгеонадр України №143 від 23.07.2019 підлягає скасуванню, а він має бути поновлений на посаді виконуючого обов"язки генерального директора ДП "Бурштин України", оскільки єдиною безальтернативною підставою припинення строку трудового договору є призначення генерального директора. Однак, ДП "Бурштин Україна", вказуючи підставу звільнення, а саме на п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, не здійснило призначення генерального директора, як шляхом проведення конкурсу, так і в іншому порядку (з укладенням контракту), а призначило іншого виконуючого обов"язки генерального директора. Такі дії Державної служби геології та надр України порушують його права та законні інтереси, оскільки останні не повідомили його про звільнення з вказаних підстав, також йому не було надано на ознайомлення вказаний наказ про звільнення та не було здійснено повного розрахунку. Більше того, Державна служба геології та надр України не видала йому ні в день звільнення, ні по даний час трудової книжки.

02 вересня 2019 року за вх.№45333/19 представником Державного підприємства "Бурштин України" адвокатом Хмара М.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. З поміж іншого вказує, що в позовній заяві одним із відповідачів вказано Державне підприємство "Бурштин Україна", проте заявлені позовні вимоги жодним чином не стосуються даного підприємства. З приводу того, що виконуючий обов"язки генерального директора Державного підприємства "Бурштин Україна" призначається та звільняється з посади уповноваженим органом управління підприємства, яким є Державна служба геології та надр України, що передбачено п. 9.2. Статуту Державного підприємства "Бурштин Україна" від 23.06.2014 зазначає, що роботодавцем позивача за період з 02.07.2015 по 24.07.2019 була саме Державна служба геології та надр України. Отже, позивачем неправомірно та необгрунтовано визначено Державне підприємство "Бурштин Україна", як одного з відповідачів у справі, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 50 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки позивач звернувся з позовом про поновлення на роботі та скасування наказу до Рівненського міського суду Рівненської області, у зв"язку з тим, що одним із заявлених відповідачів у позові є Державне підприємство "Бурштин Україна", яке здійснює свою діяльність у м. Рівному, а спірні трудові правовідносини існували між позивачем і Державною службою геології та надр України, тому Державне підприємство "Бурштин Україна" не є належним відповідачем у справі. Отже, даний позов повинен був пред"являтись за місцезнаходженням відповідача, а саме Державної служби геології та надр України за адресою вул. Антона Цедіка, 16, м. Київ, 03680 до Шевченківського районного суду міста Києва.

Щодо правомірності звільнення позивача вказує, що питання про призначення виконувачем обов"язків за певними посадами для загального кола працівників законодавством України не врегульовано. В абз.1 п. 2 роз"яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС "Про порядок оплати тимчасового замісництва" від 29 грудня 1965 року № 30/39 йдеться про те, що призначення працівника виконувачем обов"язків за вакантною посадою допускається лише за посадою, призначення, на яку здійснюється вищим органом управління. Керівник підприємства, установи, організації зобов"язаний не пізніше місячного строку з дня прийняття працівника на роботу надати документи для його призначення на посаду до вищого органу управління. Цей орган в місячний строк з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівникові про результати. Отже, призначення працівника виконувачем обов"язків можливе до затвердження його на цій посаді вищим органом управління на строк не більше двох місяців. Якщо кандидатура особи була відхилена вищим органом, працівника слід звільнити за ч. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України (закінчення строкового трудового договору).

Вважає, що між позивачем та Державною службою геології та надр України було укладено угоду, яка повністю відповідала волевиявленню позивача, в частині, що стосується посади, яку він бажав обійняти та строку, протягом якого він бажав виконувати свої трудові обов"язки, сторонами такий строк було узгоджено, а тому між позивачем та Державною службою геології та надр України було укладено строковий трудовий договір. Відсутність в наказі Державної служби геології та надр України №120-К від 17.06.2015 про прийняття на роботу посилання на конкретну календарну дату припинення договору чи посилання на конкретну кількість років, місяців чи днів протягом яких позивач мав виконувати трудові обов"язки, не спростовує того факту, що сторонами строк дії договору визначено до призначення нового керівника Державного підприємства "Бурштин Україна". Тому, є обґрунтованим звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, відповідно до якого підставами припинення трудового договору є закінчення строку, оскільки строк дії укладеного з позивачем трудового договору закінчився з моменту призначення на посаду виконуючого обов"язки генерального директора Державного підприємства "Бурштин Україна" ОСОБА_5, тобто з 25.08.2018. Відсутність укладеного контракту між позивачем та Державною службою геології та надр України, не є підставою вважати, що з позивачем укладено безстроковий трудовий договір.

Виходячи з того, що строковий договір може укладатися на будь який строк, визначений за угодою сторін, при цьому закон ніяк не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії, а позивач не заперечує той факт, що звертаючись з заявою до Державної служби геології та надр України, визначив для себе подальшу поведінку, щодо призначення його виконуючим обов"язки генерального директора Державного підприємства "Бурштин Україна" на період до призначення керівника в законодавчому порядку, відповідно до якої Державна служба геології та надр України видала наказ №120-К про призначення позивача з 18 червня 2015 року саме виконуючого обов"язки керівника на період до призначення керівника в установленому законодавством порядку.

02 вересня 2019 року за вх.№45311/19 представником відповідача Державної служби геології та надр України подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що дійсно ОСОБА_1 17.06.2015 наказом Держгеонадр № 120-К було призначено виконуючим обов"язки генерального директора ДП "Бурштин Україна". Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України наказ і є письмовою формою укладання торудового договору на підставі якого ОСОБА_1 і приступив до виконання обов"язків. На посаді в.о. ОСОБА_1 працював майже три з половиною роки. За цей період ОСОБА_1 жодного разу не звертався з заявою до Держгеонадр про призначення його на посаду генерального директора. З боку Держгеонадр всі запити щодо призначення його на посаду та формування довідки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", були зроблені.

Також вказує, що до виходу на роботу ОСОБА_1 , колишнім в.о. генерального директора ОСОБА_7 , було видано наказ від 04.06.2015 № 219 про двохденний робочий тиждень на підприємстві з 04.08.2015. Приступивши до роботи, ОСОБА_1 до момента звільнення, так цей наказ і не скасував. Окрім того, згідно табелів обліку виходу на роботу ОСОБА_1 легко порахувати скільки днів у місяці він перебував на робочому місці. Так, наприклад, у червні 2019 року ОСОБА_1 перебував на роботі 9 робочих днів у відрядженні 9, у травні 2019 року - на роботі 11 робочих днів у відрядженні 11, у квітні 2019 року - на роботі 8 робочих днів у відрядженні 7 у відпустці 5, у травні 2018 року - на роботі 11 робочих днів у відрядженні 10, у липні 2018 року - на роботі 11 робочих днів у відрядження 11, у серпні 2018 року - 10 робочих днів 12 у відрядженні і т.д. Крім цього, відрядження починалося у четверг-пятницю і продовжувалося у понеділок та вівторок. Тобто, на роботі ОСОБА_1 був лише 2 дні на тижні. Також зауважують, що ОСОБА_1 відбував у відрядження обов"язково на службовому автотранспорті з використанням пального, придбаного на кошти підприємства, що за рік витрати на пальне складало приблизно 300 000 грн., і так весь час перебуваючи на посаді в.о.генерального директора ДП "Бурштин Україна".

Вказує, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади, слугувала також невиплата заробітної плати працівникам підприємства, яка згідно довідки бухгалтерії станом на 01.07.2019 склала 776 465,81 грн., що є порушенням норм ст.175 КК України, а відповідно до Статуту підприємства, затвердженого Наказом Держгеонадр від 23.06.2014 року № 197, генеральний директор несе персональну відповідальність за організацію господарської діяльності підприємства, спрямовану на отримання чистого прибутку. З довідки, наданої бухгалтерією вбачається, що збитки підприємства скалдають 1 257 548,40 грн.. Отримавши дану інформацію Держгеонадра, як Уповноважений орган, призначив наказом від 29.07.2019 № 245 Аудиторську перевірку фінансової діяльності підприємства. Вказує, що тільки безвідповідальна діяльностсть в.о.генерального директора ОСОБА_1 на посаді привела до таких збитків. Так, на підприємстві зупинена дія спецдозволу на видобування бурштину ще у 2018 році, тобто видобування бурштину зупинено ще у 2018 році. Натомість між ДП "Бурштин Україна" та громадянином ОСОБА_8 заключається договір куплі-продажу від 16.04.2019 № 443 на продаж частково ошкурованого бурштину 111 475,41 г. на суму 136 000 грн., в той час підприємство працює на двохденному робочому тижні. Окрім того, 22.04 2019 укладений договір №444 відповідального зберігання майна між ДП "Бурштин Україна" та ФОП ОСОБА_9 на зберігання виробів з срібла та бурштину на суму відповідно до актів №1,2 приймання-передачі 232 523,25 грн. за адресою АДРЕСА_1 безкоштовно.

З урахуванням вищевикладеного, прсили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28 серпня 2019 року з повідомленям (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень.

В судовому засіданні 28 серпня 2019 року було оголошено перерву до 20 вересня 2019 року за клопотанням представника Державного підприємства "Бурштин України" адвоката Хмари М.В. у зв"язку із наданням терміну для належної підготовки відзиву на позовну заяву, п"ятнадцятиденний строк подачі якого закінчується 04.09.2019.

В судовому засіданні представник позивача підтимав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимог не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши виступи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з"ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення покладається на роботодавця.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено виконуючим обов"язки генерального директора ДП "Бурштин Україна" з 18 червня 2015 року на період до призначення у встановленому законодавством порядку генерального директора ДП "Бурштин Україна", що стверджується Наказом №120 від 17 червня 2015 року, виданого т.в.о.Голови Державної служби геології та надр України М.О.Бояркіним. Підстава: заява ОСОБА_1 від 16.06.2015.

Відповідно до Наказу №143 від 23 липня 2019 року виданого в.о.Голови Державної служби геології та надр України В.Гончаренко, ОСОБА_1 звільнено від виконання обов"язків генерального директора ДП "Бурштин Україна" з 24 липня 2019 року у зв"язку із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Позивач зазначає, що єдиною безальтернативною підставою припинення строку трудового договору є призначення генерального директора ДП "Бурштин Україна", проте Державною службою геологією та надр України не здійснено призначення генерального директора, як шляхом проведення конкурсу, так і в іншому порядку (з укладенням контракту), а призначив іншого виконуючого обов"язки генерального директора, а тому такі дії порушують його права та законні інтереси, оскільки його не було повідомлено про звільнення з вказаних підстав. Проте, з даним твердженням не можна погодитися виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Статтею 23 КЗпП передбачено, що трудовий договір може бути строковим. При цьому строковість даного договору не обов`язково має мати визначену дату, якщо він не визначається часом виконання певної роботи, може визначатися згідно з правилами ст. 241-1 КЗпП, навіть якщо неможливо точно визначити, тобто до моменту настання певного факту.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз"яснено, згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Пунктом 2 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення

Пунктом 2 статті 36 КЗпП передбачено можливість припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку. При цьому, припинення трудового договору по закінченню строку не потребує заяви чи якогось іншого волевиявлення працівника, оскільки свою волю він вже виразив, коли уклав договір з визначеним строком трудового договору, одночасно виразивши і волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на якій він був укладений. Роботодавець також не зобов"язаний попереджувати чи іншими чином інформувати працівника про майбутнє звільнення.

Закон лише вказує на те, що якщо після закінчення строку дії трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк (ч.1 ст. 39-1 КЗпП України).

З огляду на наведене, можливо зробити висновок про те, що строкові трудові договори підлягають припиненню по закінченні строку або часом настання певної події. Так роботодавець, що бажає розірвати трудові відносини, повинен не пізніше, ніж в останній день роботи працівника за строковим договором, видати наказ про його звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП (час настання певної події)

Судом також встановлено, що згідно п.9.2 Статуту ДП "Бурштин Україна" затвердженого Наказом Державної служби геології та надр України 23 червня 2014 року, уповноважений орган Управління призначає на посаду та звільняє з посади Генерального директора Підприємства, укладає і розриває з Генеральним директором Підприємства контракт, здійснює контроль за додержанням вимог, і має право прийняти рішення щодо відсторонення Генерального директора від виконання ним повноважень до призначення особи, яка тимчачово виконуватиме обов"язки Генерального директора.

Згідно Наказу "144 від 23 липня 2019 року виданого в.о.Голови Державної служби геології та надр України В.Гончаренком, призначено ОСОБА_5 виконуючим обов"язки генерального директора ДП "Бурштин Україна" з 25 липня 2019 року, тимчасово, до вирішення питання щодо призначення генерального директора ДП "Бурштин Україна" у встановленому законодавством порядку. Підстава: заява ОСОБА_5 від 19.07.2019.

Як встановлено судом, що між позивачем та відповідачем Державною службою геології та надр України у даному випадку узгоджений строк дії договору, що стверджується вищедослідженим Наказом №120 від 17.06.2015. Відповідач Державна служба геології та надр України, як одна із сторін трудового договору, заявила вимогу про припинення трудового договору, видавши наказ про звільнення позивача з 23.07.2019.

Укладений між сторонами строковий трудовий договір, який був обумовлений часом настання певної події, який в судовому порядку недійсним не визнавався, вичерпав свою дію, трудові відносини з позивачем припинені у зв"язку з закінченням погодженого сторонами строку, на який він укладався.

Тобто, твердження позивача про незаконність його звільнення з підстав закінчення строку дії трудового договору є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Тому, суд приходить до висновку, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виявив і волю на припинення такого договору після закінчення строку, на який його було укладено. Власник не зобов"язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, дійсний трудовий договір між відповідачем та позивачем має строковий характер та укладений на визначений строк, а тому позивача було звільнено у зв"язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України із дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність звільнення позивача та відсутності підстав для скасування спірного наказу та його поновлення на роботі.

Окрім того, суд погоджується з твердженням представника ДП "Бурштин Україна" з приводу того, що заявлені позовні вимоги жодним чином не стосуються даного підприємства, оскільки як було зазначено вище, виконуючий обов"язки генерального директора ДП "Бурштин Україна" призначається та звільняється з посади уповноваженим органом управління підприємства, яким є Державна служба геології та надр України, що передбачено п. 9.2. Статуту ДП "Бурштин Україна" від 23.06.2014.

Суд не надає оцінку доказам, які надані представником Державної служби геології та надр України щодо неналежного виконання посадових обов"язків та завдання збитків, так як вони не входжять до предмету доказування по даній справі, так як позивач був звільнений з посади у зв"язку із закінченням строку дії трудового договору, а не за неналежне систематичне не виконання посадових обов"язків.

На основі повно та всебічно з"ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не заснованими на законі, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. А відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Бурштин України", Державної служби геології та надр України про поновлення на роботі та скасування наказу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Державне підприємство "Бурштин Україна", місцезнаходження: 33027, м. Рівне, вул.Київська, 94, ,

Державна служба геології та надр України, місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 16, .

Повне судове рішення складене 24 вересня 2019 року.

Суддя -