Провадження № 22-ц/801/1544/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 рокуСправа № 127/22337/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г.,

Суддів: Сала Т.Б., Денишенко Т.О.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи :

позивач - Кредитна спілка «Істок»;

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2019 року, постановлене у приміщенні зазначеного суду судом під головуванням судді Бойко В.М., у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року КС «Істок» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначила, що 14.11.2016 року між КС "Істок" і членом КС "Істок" ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ДКВ- 2426 ,згідно п. 1.1.- 1.2 якого ОСОБА_2 отримав у КС «Істок» кредит у сумі 55 000 грн. на строк до 14.05.2018 року і зобов`язався погасити одержаний кредит в повному обсязі в порядку та строки ,передбачені графіком повернення кредиту, що є додатком до кредитного договору. В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за зазначеним договором, 14.11.2016 року КС "ІСТОК" уклала з ОСОБА_1 договір поруки №ДКВ-2426 ДП1 (далі - договір поруки ). ОСОБА_2 несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушував його умови, чим допустив заборгованість станом на 31.03.2017 року в розмірі 123 298, 08 грн. ,що складалась з: 51321,63 грн. - тіла неповернутого кредиту; 58826,08 грн. - плати за надання кредиту; 0,48 грн. - відсотків за користування кредитом; 10904,67 грн. - інфляційних нарахувань, 2245,21 грн. - 3% річних. КС «Істок» неодноразово безрезультатно звертався з вимогами до відповідачів про погашення заборгованості ,а тому просив стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості та 1600 грн. судових витрат.

В січні 2019 року позивач збільшив розмір позовних вимог і просив стягнути станом на 15.01.2019 року заборгованість у розмірі 281 895,76 грн., з яких: - 51321,63 грн. - тіло неповернутого кредиту, 168 922,37 грн. - плата за надання кредиту, 1,21 грн. сума відсотків за користування кредитом, 13 196, 61 грн. - 3% річних; 48453,95 грн. - сума інфляційних нарахувань. Також просив стягнути сплачений судовий збір у сумі 4254,72 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2019 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість у розмірі 281 895 грн. 76 коп. з яких: 51 321,63 грн. - тіло не повернутого кредиту; 168 922,37 грн. - плата за надання кредиту; 1, 21 грн. - сума відсотків за користування кредитом; 13 196,61 грн. - 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України; 48 453,95 грн. - сума інфляційних нарахувань. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права ,а по справі ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до нього відмовити. Зазначив, що між спілкою та ОСОБА_2 14.11.2016 року було укладено додатковий договір №1 ,яким умови кредитного договору були змінені і збільшений обсяг його відповідальності ,відтак , в силу ч. 1 ст. 559 ЦПК України (в редакції на момент змін) порука є припиненою. Відтак, за порушення ОСОБА_2 зобов`язань відповідальності він не несе. Зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що додатковий договір укладено одночасно з кредитним договором є необґрунтованим, оскільки з тексту додаткового договору вбачається, що в той самий день, коли було укладено кредитний договір, ОСОБА_2 нібито вже було порушено Графік повернення кредиту та сплати зобов`язання, що не відповідає дійсності. Зазначив, що строк кредитування закінчився 14.05.2018 року, а збільшення позову у зв`язку з нарахуванням процентів, передбачених кредитним договором, було здійснено позивачем у січні 2019 року. Суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 1048, 1050 ЦК України, збільшені позовні вимоги задовольнив, не врахувавши, що з моменту подачі позовної заяви до суду позивач втратив право на нарахування процентів передбачених кредитним договором.

Зазначив, що він та ОСОБА_2 належним чином про розгляд справи 16.05.2019 року повідомлені не були.

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Істок» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим ,а доводи скарги безпідставними. Вказує, що доводи апеляційної скарги про припинення поруки з моменту підписання додаткового договору є необґрунтованими, оскільки згідно п. 1.2 договору поруки поручитель погодився із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надає згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору. Щодо доводів про неправомірне збільшення позовних вимог у січні 2019 року вказує, що відповідно до ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 не оскаржується, а тому апеляційним судом в частині задоволення вимог КС «Істок» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не переглядається.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню .

Постановляючи рішення у справі, суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Однак, з таким висновком погодитись не можна і колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково є підставними.

З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2016 року між КС "Істок" і членом КС "Істок" ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за яким ОСОБА_2 отримав у КС «Істок» кредит у розмірі 55 000 грн. на строк до 14.05.2018 року і зобов`язався повернути їх в порядку і строки за плату ,передбачені умовами договору. Згідно до п. 2.5 договору кредиту відсоткова ставка за користування кредитом за даним поговором становить 0,001% річних. Відповідно до пункту 2.7 договору плата за надання кредиту становить 37,999% щорічно. Згідно до пункту 2.8 договору загальна вартість кредиту для позичальника складається з нарахованих відсотків, плати, згідно умов договору, та витрат, які понесе кредитор на повернення простроченої заборгованості у разі її виникнення.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за зазначеним договором, 14.11.2016 року КС "ІСТОК" уклала з ОСОБА_1 договір поруки №ДКВ-2426 ДП1,згідно якого у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель солідарно відповідає перед кредитором за повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, відшкодування збитків у відповідності до ст.ст.553-559 ЦК України. Пунктом 1.2. договору поруки передбачена згода поручителя із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надання згоди на всі без виключення наступні зміни та доповнення до кредитного договору, в тому числі при переведенні боргу на третю особу та/або в разі переходу зобов`язань за кредитним договором до спадкоємців.

Окрім того, 14.11.2016 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно п.1 якого « сторони уклали цей додатковий договір у зв`язку з порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, викладеного у Додатку до кредитного договору, у зв`язку з чим сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір, а саме - викласти пункт 2.7. кредитного договору в наступній редакції: «п. 2.7. Плата за надання кредиту становить 151,9% щорічно (далі по тексту - плата)». Пунктом 4 додаткового договору передбачено, що зміни дійсні з дати його укладення.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, 09.02.2017 року на адресу ОСОБА_2 та його поручителя - ОСОБА_1 , позивачем було направлено повідомлення про заборгованість №232 та №233 від 09.02.2017 року, відповідно до яких станом на 09.02.2017 року за кредитним договором було нараховано заборгованість у сумі 54184,64 грн., що складається з 51 321, 63 грн. - сума несплаченого кредиту та 2863,01 грн. - плата за надання кредиту. КС «Істок», у відповідності до п. 6.1 та 6.2 кредитного договору, вимагала у відповідачів погашення кредиту та плати за надання кредиту протягом 10 днів з дня отримання даного повідомлення. Як вбачається з копії конвертів (а.с. 22), вказані повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримано не було.

В жовтні 2017 року КС «Істок» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 31.03.2017 р. становила 123 298, 08 грн. В січні 2019 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив у зв`язку з продовженням невиконання своїх зобов`язань, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, що станом на 15.01.2019 року становила 281 895,76 грн.

Отже, позивач, пред`явивши вимоги до відповідачів, просив достроково стягнути заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута за рішенням Вінницького міського суду від 16.05.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно п.п.6.2,6.2.3 кредитного договору у разі виникнення прострочення більше 10 днів по внесенню платежів згідно графіку або у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань кредитор має право вимагати від позичальника та поручителя дострокового погашення кредиту та нарахованих відсотків згідно умов договору.

КС «Істок» в зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору позичальником використала своє право дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою , звернувшись у лютому 2017 року до відповідачів з письмовою вимогою повного погашення заборгованості за даним кредитним договором.18.10.2017 року звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 .

Крім того, згідно ч.1 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній станом на 14.11.2016 року) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній станом на 14.11.2016 року) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання.

Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання. Такий висновок викладено у Постанові ВП ВС від 26.06.2019 року по справі № 2-588/10.

Як вбачається з матеріалів справи, КС «Істок» та ОСОБА_2 , уклавши 14.11.2016 року додатковий договір № 1 до кредитного договору без згоди поручителя , внесли зміни в його пункт 2.7 , збільшивши щорічну плату за надання кредиту до 151,9% ,чим суттєво збільшили обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_1 ,оскільки на момент укладення основного договору така плата складала 37,999 %. Окрім того, з договору поруки не вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з такою зміною зобов`язання.

Посилання позивача на те, що відповідно до п. 1.2 договору поруки, ОСОБА_1 погодився із правом Кредитора та Позичальника змінювати умови кредитного договору та надав згоду на усі без виключень наступні зміни та Доповнення до кредитного договору ,не означають ,що він погодився на зміни, які приведуть до збільшення обсягу його відповідальності. У тексті договору поруки відповідне застереження про це відсутнє. Відтак, оскільки такі зміни умов кредитного договору без згоди поручителя привели до збільшення обсягу відповідальності останнього , порука є припиненою .

Не заслуговують на увагу заперечення спілки у відзиві на скаргу про те ,що така зміна кредитного договору передбачена лише у випадку порушення позичальником графіку повернення коштів, оскільки ,як вбачається із додаткової угоди, остання була укладена датою укладення договору кредиту і уже констатувала порушення позичальником графіку повернення кредиту та оплати зобов`язань. Крім того ,вказане заперечення КС правового значення не має ,оскільки не заперечує факту того, що обсяг цивільної відповідальності поручителя за договором збільшився.

Враховуючи викладене ,колегія суддів вважає ,що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині є підставними , висновки і рішення суду в частині задоволення позовних вимог до останнього не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону ,а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

Разом з тим, посилання скаржника на те, що суд порушив норми процесуального права, не повідомивши його та ОСОБА_2 про день, час і місце розгляду справи, є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 як вбачається з поштового повідомлення про вручення рекомендованого листа був про зазначене повідомлений (а.с. 111) .Крім того, ОСОБА_1 , диспозитивно користуючись своїми правами , оскаржує рішення суду лише в частині позовних вимог заявлених до нього.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та спірні правовідносини , що мають значення для вирішення спору в частині вимог до ОСОБА_1 , неправильно застосував норми права ,рішення суду в силу ст.376 ЦПК України в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення -

про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині рішення не оскаржувалось ,а тому апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2019 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та в частині стягнення судових витрат з сторін - скасувати.

В задоволені позовних вимог Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 на користь кредитної спілки "Істок" сплачений судовий збір у розмірі 4228, 44 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Позивач: Кредитна спілка «Істок» (, зареєстровано за адресою: м.Вінниця, вул. Замостянська, 1)

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя : Копаничук С.Г.