Номер провадження: 22-ц/813/5492/19
Номер справи місцевого суду: 492/144/17
Головуючий у першій інстанції Черевата В. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Погорєлової С.О.,

суддів Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на?рішення Арцизького районного суду Одеської області від 13 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

07 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що він є головою фермерського господарства «Даніс», яке орендує земельну ділянку по АДРЕСА_1 , поруч з приватним підприємством відповідача. З метою розмежування земельних ділянок, позивач встановив на межі ділянок металевий паркан. 03 грудня 2016 року ОСОБА_1 , на ґрунті особистих неприязнених відносин, в ході виниклого спору, зніс належний позивачу паркан. В результаті пошкодження паркана відповідач спричинив позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 14 311 грн., за надання юридичних послуг позивач сплатив 5000 грн., а також внаслідок незаконних дій відповідача позивач зазнав моральної шкоди через порушення звичного способу життя, втрати майна, яку оцінив в 20 000 грн., та просив зазначені суми стягнути з відповідача.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 13 березня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 11 311 гривень, 5 000 гривень за надання правової допомоги.

В іншій частині позову щодо стягнення матеріальної шкоди - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 351, 36 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Арцизького районного суду Одеської області від 13 березня 2012 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не врахував, що всі будівельні матеріали, які були придбані позивачем на сумму 11 311 гривень, знаходяться у останнього. За таких обставин, на думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку щодо завдання відповідачем матеріальної шкоди саме у сумі 11 311 гривень. Крім того, представник ОСОБА_1 зазначив у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача витрати на професіну правничу допомогу, та неправильно визначив суму судового збору .

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення у частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є обґрунтованими і належним доказом даних витрат є квитанція про оплату послуг з надання правової допомоги.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області від 22 листопада 2016 року № 439, надано дозвіл на встановлення паркану вздовж межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та проїзду згідно наданої схеми, зобов`язано ФГ «Даніс» дотримуватись Правил благоустрою території м. Арциз (а.с. 17 т. 1).

З метою розмежування земельних ділянок, позивач встановив на межі ділянок металевий паркан. Однак, 03 грудня 2016 року ОСОБА_1 , на ґрунті особистих неприязнених відносин, в ході виниклого спору, зніс належний позивачу паркан.

Як вбачається з висновку від 26 січня 2017 року Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, ОСОБА_2 рекомендовано звернутися із позовною заявою до суду для відшкодування завданих матеріальних збитків (а.с. 18 т. 1).

Відповідно до наданих позивачем ОСОБА_2 накладних та товарних чеків, останній на придбання профілю та труби, а також комплектуючих матеріалів для паркана витратив грошові кошти на загальну суму 11 311 грн. (а.с. 10 16).

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що позивач є його онуком. Відповідач зніс паркан самовільно болгаркою в його присутності. У них були всі необхідні документи для встановлення паркану, та всі будівельні матеріали вони купували на гроші сім`ї. Листки паркану були зіпсовані відповідачем та не придатні до використання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем був доведений факт спричинення відповідачем матеріальної шкоди на загальну суму 11 311 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягав частковому задоволенню.

Крім того, судом було вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував, що всі будівельні матеріали, які були придбані позивачем на суму 11 311 гривень, знаходяться у останнього. За таких обставин, на думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку щодо завдання відповідачем позивачу матеріальної шкоди саме у сумі 11 311 гривень.

Колегія суддів зауважує, що матеріалами справи у повному обсязі доведений факт спричинення відповідачем матеріальної шкоди позивачу на загальну суму 11 311 грн., а місцезнаходження будівельних матеріалів у позивача не спростовує заподіяння останньому матеріальної шкоди за знесений паркан, не свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 за заподіяну шкоду, та не має правового значення для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Дійшовши вірних висновків щодо вказаних вище обставин, суд першої інстанції припустився помилки у частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

У матеріалах справи міститься виписка з Угоди про надання правової допомоги (а.с. 29 т.1), з якої вбачається, що ОСОБА_2 доручає адвокату Куйтуклу В.Д. взяти участь у судовому засіданні Арцизького районного суду Одеської області. При цьому, сторонами Угоди не конкретизовано, по якій саме справі, якого судочинства буде здійснюватись представництво інтересів позивача.

Крім того, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

В матеріалах справи міститься лише квитанція про оплату послуг з надання правової допомоги на суму 5000 грн. (а.с. 9 т.1), згідно якої адвокатом прийнята від ОСОБА_2 сума у вказаному розмірі. При цьому, відсутнє посилання на номер справи, по якій здіснювалось представництво, у якому суді відбувався розгляд цієї справи, з чого складається саме така сума послуг з надання правової допомоги та якими належними доказами це підтверджується.

Колегія суддів також враховує, що дана квітанція не є документом, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оскільки не оформлена у встановленому законом порядку (не є квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним доручення з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо).

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про недоведеність витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 січня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. ч.1 ст. 369, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 13 березня 2012 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок за надання правової допомоги.

У задоволенні позову в цій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 131 (одна тисяча сто тридцять одна) гривня.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе