ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/904/18

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1228/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

сторони: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 травня 2019 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту 13.05.2019) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилались на те, що згідно Заяви б/н від 03.07.2011 відповідач отримала кредит у розмірі 17000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Разом з заявою відповідачем були підписані «Умови та правила надання банківських послуг», що складає між стронами Договір про надання банківських послуг. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, натомість відповідач не надала своєчасно банку гроові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору внаслідок чого у позичальник станом на 30.11.2017 утворилась заборгованість. В позові позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.07.2011в розмірі 117 000, 00 грн, яка складається з: 100097,16 грн заборгованість за кредитом, 106902,84 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.05.2018 позов банку було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 117000,00 грн, та судовий збір в сумі 1762,00 грн (а.с. 56-57).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.01.2019 скасовано заочне рішення від 14.05.2018 у справі № 751/904/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 85-86).

Рішенням Новозаводського районного суду від 13.05.2019 у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішеннм суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 13.05.2019, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заявник у скарзі посилається, що крадіжка банківської картки позичальника, на підставі чого було порушено кримінальну справу, в якій відповідач є потерпілою, не є підставою для відмови в позові, оскільки позичальником не вжито заходів щодо повідомлення банку про втрату кредитної картки, що передбачено ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів», Умовами та Правилами. Наявність порушеної кримінальної справи не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за договором, який є дійсним та підлягає виконанню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Новик М.С. просить в задоволенні апеляційної скарги банку відмовити, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.05.2019 залишити без змін. В обгрунтування посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, та безпідставність апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 03.07.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 17000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11, 12, 13-37).

Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 на її ім`я відкрито картрахунок № 135029 від 09.04.13 (а.с. 10).

В матеріалах справи наявний вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014 у справі № 750/10053/14, який 25.11.2014 набрав законної сили, було встановлено, що ОСОБА_2 , 22.05.2014, приблизно о 15.00, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у магазині «Люстри Бра», що розташований у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , з жіночої сумочки, таємно викрав гаманець вартістю 50 грн, в якому знаходились грошові кошти у сумі 50 грн та банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , з якої у подальшому ОСОБА_2 викрав грошові кошти у сумі 9679 грн, що належать ОСОБА_1 , чим спричинив матеріальну шкоду останній на загальну суму 9779 грн.

Вказаним вище вироком суду від 24.10.2014 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі (а.с. 75-76).

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.07.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.11.2017 та виписки по рахунку ОСОБА_1 . НОМЕР_2 за період з 01.07.2011 по 11.03.2019 вбачається, що станом на 21.05.2014 у позичальника рахувалась заборгованість по рахунку в розмірі 3 486, 73 грн. (а.с. 155), яка була погашена шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок: 26.05.2014 у розмірі 2000,00 грн., 14.07.2014 600 грн., 28.07.2014 1000 грн. (а.с. 8 зв. стор.).

Таким чином, позичальником було сплачено грошові кошти в розмірі 3600, 00 грн на погашення кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позичальник ОСОБА_1 наявну у неї заборгованість за кредитним договором в розмірі 3486,73 грн, яка була наявна перед банком на час викрадення її банківської картки, повернула в повному обсязі, грошові кошти у сумі 9679 грн були викрадені з банківської картки клієнта, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, і вказаних грошових коштів вона не отримувала, а відповідно не мала можливості ними користуватися, що, в свою чергу, виключає будь-яку можливість стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та відсотками за його користування.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 03.07.2011 підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11), надала свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2013 (а.с. 10) на ім`я відповідача було відкрито картковий рахунок, 22.05.2014 банківську картку позичальника було викрадено та знято з неї грошові кошти у сумі 9679 грн(а.с. 75-76). Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 було погашено кредитну заборгованість, яка станом на 21.05.2014 становила 3 486, 73 грн. (а.с. 155), та була погашена шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок: 26.05.2014 у розмірі 2000,00 грн., 14.07.2014 600 грн., 28.07.2014 1000 грн. (а.с. 8 зв. стор.).

Таким чином, позичальником погашено кредитну заборгованість, яка виникла до викрадення картки.

Відповідно до пунктів 6.36.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач зобов`язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу.

Порядок подання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу та внесення спеціального платіжного засобу до стоп-списку і його вилучення з нього визначаються у внутрішньобанківських правилах банку, розроблених з урахуванням вимог цього Положення, правил платіжної системи, та обумовлюються в договорі.

Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, за змістом наведених норм тягар доказування зазначених обставин несе ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Враховуючи викладене вище, є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що крадіжка банківської картки позичальника, на підставі чого було порушено кримінальну справу, в якій відповідач є потерпілою, не є підставою для відмови в позові, оскільки позичальником не вжито заходів щодо повідомлення банку про втрату кредитної картки, що передбачено ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів», Умовами та Правилами. Наявність порушеної кримінальної справи не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зоборв`язань за договором, який є дійсним та підлягає виконанню.

Зазначені доводи спростовуються матеріалами справи, як вбачається ОСОБА_1 04.06.2014 зверталась з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо викрадення картки, та отримала письмову відповідь від 06.08.2014 № 20.1.0.0.0/7-20140604/3585 (а.с. 78), відповідно до якої банк рекомендував позичальнику звернутися до правоохоронних органів.

Так, вироком суду першої інстанції було встановлено вину ОСОБА_2 щодо викрадення 22.05.2014 кредитної картки, належної відповідачу ОСОБА_1 , та зняття з неї готівки в сумі 9679,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявність вироку свідчить про вчинення злочину стосовно ОСОБА_1 , яким встановлені обставини щодо зняття коштів, що є підставою для звільнення її від обов`язку виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Крім того, як вбачається з даних вироку (а.с. 75-76) цивільний позов в межах кримінального провадження потерпілою ОСОБА_1 не заявлено, заподіяна злочином шкода не відшкодована.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 25.09.2019.

Головуючий Судді :