Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 639/8577/16-ц

провадження № 61-18665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Харківська міська рада;

третя особа - ОСОБА_2 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Дмитра Миколайовича - на рішення Апеляційного суду Харківська області у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б., від 06 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що 03 червня 1950 року його бабуся -

ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_4

1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 . Цього самого дня між ними було укладено договір про порядок користування домоволодінням, згідно умов якого у користування ОСОБА_3 перейшов

флігель дерев'яний, мазаний, критий толем на одну кімнату, кухню,

а ОСОБА_4 - залишений будинок дерев'яний, мазаний, критий залізом на три кімнати, одну кухню та коридор.

Вказував, що з 1950 року та до дня своєї смерті у 1965 році його бабуся - ОСОБА_3 проживала у вищевказаному флігелі і після її смерті спадщину фактично прийняв його батько - ОСОБА_5 , проте документів про право на спадщину не оформлював. У 1983 році його батько помер і з того

часу він став користуватися частиною домоволодіння, проте до нотаріуса

за оформленням права власності не звертався, так як були втрачені документи, які підтверджують родинні зв'язки. Зазначав, що він відкрито, добросовісно, безперервно володів та користувався 1/3 частиною вказаного домоволодіння, що складається з флігелю дерев`яного, мазаного, критого толем на одну кімнату, кухню, більше десяти років поспіль, що надає йому право власності на це майну за набувальною давністю. Крім того, ОСОБА_2 , який з 19 жовтня 2015 року за договором дарування набував право власності на іншу частину вказаного домоволодіння, а саме на 2/3 частин, визнає договір користування будинком від 03 червня

1950 року та не заперечує проти визнання за ним права власності на 1/3 частину домоволодіння за набувальною давністю.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлових будинків під літ. «А» та літ. «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель по

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харова у складі судді

Єрмоленко В. Б. від 23 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на

1/3 частину житлових будинків під літ. «А» та літ. «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач більше

десяти років, добросовісно заволодівши чужим майном, постійно, відкрито та безперервно володів 1/3 частиною домоволодіння по

АДРЕСА_1 , а тому наявні підстави для визнання за ним права власності

за набувальною давністю на вказану частину домоволодіння.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішення Апеляційного суду Харківська області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харова від 23 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив усіх обставин справи, не врахував, що предметом позову є спадкове майно, спадкоємцем першої черги якого є позивач, а тому помилково застосував до спадкових правовідносин положення статті 344 ЦК України, яка регламентує порядок набуття права власності за набувальною давністю. При цьому доводи позивача про те, що він не може прийняти спадщину відповідно до норм ЦК України про спадкування через відсутність свідоцтва про народження його баби, його батька, про їхню смерть, а тому використовує інститут набувальної давності, є безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - адвокат Остапенко Д. М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення районного суду залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Харова .

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвокат Остапенка Д. М. - мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що позивачем самостійно та на власний розсуд було обрано спосіб судового захисту як визнання

за ним права власності на майно за набувальною давністю, при цьому позивач усвідомлював, що існують інші способи вирішення його правової проблеми. Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо неможливості застосування до спадкових відносин інституту набувальної давності, оскільки аналіз положень частини другої статті 344 ЦК України свідчить про співіснування цих двох правових інститутів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване

рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Встановивши, що предметом позову є спадкове майно, а позивач є спадкоємцем першої черги, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення районного суду та відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні всі необхідні умови для визнання права власності за набувальною давністю.

Посилання апеляційного суду про те, що до спадкових правовідносин не застосовується положення статті 344 ЦК України про набувальну давність є неправильним, спростовується змістом частини другої статті 344 ЦК України, проте це не вплинуло на правильне вирішення спору і не є підставою для скасування судового рішення з формальних підстав (частина друга статті 337 ЦПК України 2004 року, частина друга статті 410 ЦПК України).

Так, апеляційний суд вірно зазначив, що спір виник щодо спадкового майна, позивач є спадкоємцем першої черги і пред`явив цей позов лише з тих підстав, що не може прийняти спадщину, оскільки відсутні свідоцтва про народження та про смерть спадкодавців, а саме бабусі - ОСОБА_3 і батька - ОСОБА_5 .

Зі вказаного вбачається, що відсутні підстави та умови для застосування положень статті 344 ЦК України, у тому числі й положення частини другої цієї статті, згідно з якою особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Отже, враховуючи, що правопопередники позивача, тобто спадкодавці, не заволодівали чужим майном, оскільки бабуся позивача придбала його на підставі договору купівлі-продажу, відсутні умови для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають, а в основному зводяться до незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду

не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Дмитра Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківська області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник