Справа № 182/5048/19
Провадження № 2/0182/2643/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рибакова В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», третя особа Структурний підрозділ «Нікопольське моторвагонне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою судді від 23.08.2019 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона була подана з порушенням п.п.2,8 ч.3 ст.175, ч.4 ст.177 ЦПК України, а саме:

- слід зазначити повне найменування відповідача та третьої особи;

- не зазначено ідентифікаційний код юридичних осіб (відповідача та третьої особи) в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

- не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;

- у прохальній частині позову позивач просить звільнити його від витрат по справі. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Тому, враховуючи зазначену норму права, позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги позовної заяви щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за відпустку. Проте позивач не звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди. У відповідності до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року по справі № 761/11472/15-ц, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки відшкодування моральної шкоди визначено сумою грошових коштів. Заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди виражена у грошовому вимірі у розмірі 10000 грн., а тому є майновою вимогою. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Жодних доказів щодо підстав звільнення від сплати судового збору позивачем не надано. Враховуючи викладене, позивачу у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» слід сплатити судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди у сумі 768 грн. 40 коп.

Недоліки слід було усунути з урахуванням вимог ч.1 ст.177 ЦПК України.

Позивача було повідомлено про необхідність усунути недоліки зазначені в ухвалі у десятиденний строк з дня її отримання.

05.09.2019 року на виконання вимог ухвали судді від 23.08.2019 року до суду надійшла позовна заява (уточнена) з додатками.

В первісному позові позивачем було заявлено наступні вимоги: поновити строк звернення до суду; поновити позивача на роботі, визнавши наказ відповідача про припинення трудового договору незаконним та скасування наказу; стягнути середній заробіток за період вимушеного прогулу; стягнути моральну шкоду; стягнути компенсацію за 5 днів неоплачених по лікарняному листу (відпустки).

В уточненій позовній заяві позивач зазначив про виключення вимоги щодо стягнення моральної шкоди, однак зазначив ще одну нову вимогу майнового характеру, а саме позивач просить стягнути з відповідача суму заробітку за знаходження на лікарняному листі (компенсацію за 6 днів неоплачених по лікарняному листу (відпустки) та середній заробіток за затримку повного розрахунку.

У відповідності до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Всупереч вимог Закону України «Про судовий збір» позивачем не сплачено судовий збір ще за одну нову вимогу майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку.

Враховуючи викладене, у відповідності до ч.3 ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

У відповідності до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст.185,260,354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», третя особа Структурний підрозділ «Нікопольське моторвагонне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, стягнення компенсації - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: В. В. Рибакова