ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 643/6891/19

провадження № 22-ц/818/4309/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Бровченка І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатного чоловіка,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 липня 2019 року, ухвалене суддею Букреєвою І.А., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів на його утримання в розмірі 1 / 4 частини щомісячно.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посиався на те, що з відповідачкою ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року по 22.04.2016 року. Під час перебування у шлюбі приймав участь у бойових діях при проведенні АТО в період з 07 квітня 2014 року по 01 серпня 2014 року, в результаті чого отримав травми та став інвалідом III групи. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності ОСОБА_1 втратив 50% працездатності та є інвалідом III групи з 01.08.2014 року. Після розлучення з позивачкою між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб 04.02.2017 року від якого народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Теперішня дружинна знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. На даний час позивач знаходиться у скрутному становищі та окрім пенсії, інших джерел доходів не має, тому матеріальне становище є вкрай нужденним і позивач потребує матеріальної допомоги з боку колишньої дружини. Колишня дружина, ОСОБА_3 матеріальної допомоги не надає, хоча відповідно до ст.ст. 75, 76 Сімейного кодексу України на неї покладено обов`язок по утриманню позивача, у зв`язку з непрацездатністю.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилався на те, що звернувшись з позовом до суду не надав доказів, що на час звернення ОСОБА_1 продовжує бути непрацездатним. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 було відмовлено виключно з формальних підстав, а саме з підстав того, що не було доказів продовження інвалідності позивача, але на час звернення до суду у травні позивач вже пройшов медичний огляд, який підтвердив його інвалідність.

ОСОБА_3 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Між тим ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, що значно перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, може і здатен утримувати себе самостійно, не може вважатися непрацездатним, оскільки відповідно до довідки МСЕК може виконувати роботу за фахом зменшеного обсягу. Крім того вказує, що у зв`язку з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу понесла витрати на оплату послуг з надання правової допомоги в розмірі 4000 грн.

ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.07.2019 року було стягнуто аліменти на утримання двох дітей, а саме 1/3 від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає 1059 грн. на одну дитину та 1059 грн. на другу дитини, а також було стягнуто додаткові витрати на утримання дітей в сумі 1930 грн., тому посилання відповідача, що позивач отримує пенсію нарівні 4596, 80 грн., що в свою чергу перевищує прожитковий мінімум є необґрунтованим. Вказує на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року по 22.04.2016 року.

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 131936 від 22.03.2017 року позивач є інвалідом третьої групи з 22.03.2017 року, інвалідність встановлена до 01.04.2019 року з датою чергового переогляду 20 березня 2019 року (а.с. 7).

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 989033 від 25.03.2019 року позивач є інвалідом третьої групи з 12.03.2019 року, інвалідність встановлена до 01.04.2022 року з датою чергового переогляду 12 березня 2022 року ( а.с.8).

Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 015125 від 24.11.2014 року ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% з 01.08.2014 року одноразово (а.с. 10).

Розмір пенсії позивача як інваліда 3 групи становить 4739, 65 грн. (а.с.11).

Згідно ч.2 ст.76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

За положеннями ч.ч.3, 4 ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що право на утримання після розірвання шлюбу має один із колишнього подружжя за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: непрацездатність одного з колишнього подружжя; потреба у матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) після розірвання шлюбу має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривень, з 1 грудня 1638 гривні.

Установлено, що розмір пенсії позивача становить - 4739, 65 грн.

Отже, позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України та частини 2 статті 76 СК України.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 звертає увагу на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.07.2019 року було стягнуто аліменти на утримання двох дітей, а саме 1/3 від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та додаткові витрати на утримання дітей в сумі 1930 грн., між тим, навіть з урахуванням наведеного, розмір доходів ОСОБА_1 за вирахуванням аліментів не є меншим ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно клопотання ОСОБА_3 , про стягнення витрат на оплату послуг з надання правової допомоги в розмірі 4000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 на підтвердження витрат на правничу допомогу наданий рахунок-фактура, попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, договір № 09/08/19 про надання правової допомоги, квитанції про сплату суми, зазначеної у рахунку-фактурі ОСОБА_3 не надано, тому колегія суддів вважає, що необхідно відмовити у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді І.О. Бровченко

С.С. Кругова