ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 674/1843/18
Провадження № 22-ц/4820/1687/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди та упущеної вигоди за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області в складі судді Артемчук В.М. від 15 липня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 05 травня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0299 площею 1,90 га на строк до 03.08.2021 року, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у Дунаєвецькому районі Хмельницької області (запис від 03.08.2011 року № 00573). Інформацію про державну реєстрацію права оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (реєстр № 224667727 від 19.09.2017 року).

У вересні 2017 року позивачу стало відомо, що відповідачем відбито межі на цій земельній ділянці, а 04 травня 2018 року - про те, що відповідачем самовільно засіяно земельну ділянку насінням сої із вмістом генетично модифікованих організмів.

Про вчинене позивачем подано заяву до Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, проводиться розслідування.

24.09.2018 року відповідачем самовільно зібрано врожай сої.

Внаслідок використання відповідачем вказаної ділянки в порушення умов договору оренди земельної ділянки від 05.05.2011року (п.29 договору) позивач не зміг посіяти сою на орендованій ділянці площею 1,90 га та, як наслідок, не отримав прибуток від використання земельної ділянки за її призначенням. Упущена вигода складає 24410 грн.

Окрім того, позивачем понесено витрати, пов`язані з обробітком, підживленням земельної ділянки, сплатою податків на суму 6499,16 грн. Розрахунок матеріальних витрат підтверджується нарядами на роботу, витратами палива, витратами на культивацію, витратами на сплату податків.

Розмір неотриманого прибутку (упущеної вигоди) підтверджується доданим розрахунком виходячи із виробничої собівартості усієї сої врожаю 2018 року, що підтверджується звітом про збирання врожаю на листопад 2018 року.

З врахуванням уточнень позову, позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 6499,16 грн., та упущену вигоду в розмірі 24410 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 липня 2019 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та неодержаного прибутку відмолено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Студениця-1» просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції не дав належної оцінки письмовим доказам і не врахував, що в ході перевірки Дунаєвецьким відділенням поліції за заявою орендаря складено висновок, згідно з яким в ході перевірки було опитано ОСОБА_1 , який визнав, що самостійно засіяв передану в оренду ділянку та зібрав урожай сої у вересні 2018 року. Вважає, що вказаний висновок є достатнім доказом на підтвердження цієї обставини.

Крім того, під час розгляду справи представником відповідача не оспорювався факт, що між ТОВ «Студениця-1» та ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу використання спірної земельної ділянки та факт збору урожаю сої у 2018 році відповідачем, а не орендарем.

Не враховано, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки ТОВ «Студениця-1» не отримало доходів, які могло б реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, та зазнало матеріальних збитків внаслідок проведення підготовчих робіт, що передували посіву сої - витрат на культивацію, підживлення земельної ділянки, сплату податків. Розмір збитку та упущеної вигоди підтверджений достатніми та допустимими доказами.

Не враховано, що право оренди підлягає захисту нарівні із захистом права власності на земельну ділянку, у порядку передбаченому ч. 3 ст. 152 ЗК України, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідач не надав під час розгляду справи належних та допустимих доказів того, що шкоди завдано не з його вини, а суд помилково переклав обов`язок доведення вини відповідача у заподіянні шкоди на позивача.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,90 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Томашівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, кадастровий номер :04:004:0299 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 580594 від 23.07.2008 року.

05 травня 2011 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 1,90 га терміном на 10 років з моменту його державної реєстрації.

Договір зареєстровано в управлінні Держкомзему у Дунаєвецькому районі Хмельницької області, про що вчинено запис від 03.08.2011 року за № 00573, який є чинним до 03.08.2021 року.

Інформацію про державну реєстрацію оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за номером 224667727 від 19.09.2017 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що представлені позивачем докази самовільного використання відповідачем земельної ділянки, переданої в оренду позивачу, не є достатніми та допустимими, а тому факт неправомірної поведінки відповідача, що призвела до спричинення збитку позивачу, є недоведеним.

Так, згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вину завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Частина 2 ст. 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Проте саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є відшкодування шкоди, завданої, за твердженням позивача, внаслідок самовільного використання земельної ділянки, що перебуває в оренді позивача.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції у відповідності до ст. 89 ЦПК України дав належну оцінку допустимості, достовірності кожного доказу, представленого сторонами, окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, протоколом огляду від 24.09.2018 року, складеним слідчим СВ Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Залевським В.А. зафіксовано факт завершення збирання врожаю сої на земельній ділянці на межами с. Томашівка у земельному масиві справа від автодороги с. Томашівка м.Дунаївці.

Водночас вказаний документ не містить даних щодо того, яким чином встановлено, що оглядається саме ділянка площею 1,90 га кадастровий номер :04:004:0299, яка належить на праві власності ОСОБА_1 Протокол огляду також не містить даних щодо особи, яка зібрала урожай на вказаній ділянці.

Висновком Дунаєвецького відділення поліції від 06.10.2018 року за результатами перевірки, проведеної за зверненням ТОВ «Студениця-1» про збір урожаю сої невстановленою особою з орендованої заявником земельної ділянки, констатовано, що вбачається спір у цивільно-правових відносинах, який підлягає вирішенню в суді, у зв`язку з чим завершено перевірку.

Посилання у вказаному висновку на пояснення ОСОБА_1 та інших осіб щодо збирання врожаю сої відповідачем на орендованій позивачем земельній ділянці, письмові пояснення від 02.10.2018 року не є достатнім доказом на підтвердження цих обставин.

Водночас представник позивача підтвердив факт закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000352 від 02.07.2018 року за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В свою чергу апеляційний суд констатує, що сторона позивача не заявляла в суді першої інстанції клопотання про допит в якості свідків осіб, вказаних у висновку, інших осіб, на підтвердження факту перешкоджання підприємству у користуванні орендованою земельною ділянкою ОСОБА_1 , збирання ним врожаю сої на переданій в оренду ділянці тощо.

У справі також відсутні письмові докази на підтвердження цих обставин акти, складені з участю сторін у спорі, представників сільської ради, органів Держгеокадастру тощо.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів судом першої інстанції та доведеність неправомірної поведінки ОСОБА_1

Апеляційний суд не має переконливих підстав для переоцінки доказів, які були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав обов`язок по доведенню протиправності поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою на позивача відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, і не перекладав обов`язок доведення вини відповідача у заподіянні шкоди на позивача, про що помилково вказував апелянт.

У відзиві на позовну заяву (пункт 5.4) представник відповідача вказував про недоведеність позивачем того факту, що заявлені збитки пов`язані із діями відповідача.

Наведене цілком спростовує твердження апелянта про те, що факт використання спірної земельної ділянки та збір урожаю сої у 2018 році відповідачем визнавався його представником в суді першої інстанції.

Недоведеність факту неправомірної поведінки відповідача виключає його відповідальність за заявлену шкоду незважаючи на представлені докази на підтвердження розміру збитку та упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М.Костенко

О.І.Ярмолюк