КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 359/1685/19

провадження № 22-ц/824/13147/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у прядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

03 червня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі.

Клопотання обґрунтовувала тим, що фактично вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 у справі №359/898/18 є взаємовиключні із позовним вимогам ОСОБА_1 у справі №359/1685/19.

Указує, що у справі №359/898/18 ОСОБА_1 заперечує обставини того, що запозичені кошти за договором позики від 05 квітня 2014 року є спільною сумісною власністю подружжя, а у справі №359/1685/19 ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за вказаним договором.

Зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі №359/898/18.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року провадження у справі зупинено до вирішення Верховним Судом цивільної справи №359/898/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що місцевим судом було порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Указував, що місцевий суд не врахував вимоги про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Зазначав, що зупиняючи провадження у справі, місцевий суд не вказав, у чому полягає передбачена законом об`єктивна неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, не врахував, що рішення у справі №359/898/18 вже набрало законної сили, а можливість зупинення провадження у справі під час перегляду в касаційному порядку в іншій справі рішення, яке набрало законної сили, нормами ЦПК України не передбачено.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції керувався п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження місцевий суд виходив із того, що звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на наявність спільного у нього та ОСОБА_2 обов`язку по поверненню отриманої в інтересах сім`ї позики на вимогу позикодавця ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_1 повернув позикодавцю позику, вважає, що ОСОБА_2 зобов`язана сплатити на його користь половину сплаченої ним суми.

При цьому, попередньо у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя ОСОБА_1 заперечував проти визнання спільною власністю подружжя однокімнатної квартири, оскільки доводив придбання спірної квартири за особисті кошти, які складались зокрема із коштів, що були йому позичені під його особисте зобов`язання.

Не погоджуючись із судовими рішеннями про визнання спірної квартири спільною частковою власністю подружжя, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Обставинами, які були встановлені у вказаному спорі, зокрема було те, що спірна однокімнатна квартира була придбана за кошти сім`ї.

Із змісту наявної у матеріалах справи касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він не погоджується із висновком судів безпосередньо в частині встановленої судами обставини щодо придбання майна за кошти, які отримані за спільними зобов`язаннями.

З огляду на це, ОСОБА_1 одну і ту саму обставину стосовно отримання коштів у позику в цьому позові трактує як спільне із відповідачем зобов`язання та вимагає від відповідачки відшкодування половини сплаченої ним суми, а ту ж саму обставину в іншому спорі про позику коштів трактує як його особисте зобов`язання і претендує на визнання за ним права особистої власності на майно.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності є при?нцип правово?ї ви?значеності (пе?вності). Вказаний принцип є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

На думку колегії суддів предметом доведення у цьому спорі між подружжям стосовно вирішення питання про поділ спільних зобов`язань, так само як і предметом доведення у спорі про поділ майна подружжя є дослідження обставини щодо отримання грошових коштів ОСОБА_1 на придбання майна як його особисте зобов`язання, чи спільне зобов`язання сім`ї на підставі одних і тих самих доказів - письмових розписок. Наявність двох судових рішень з протилежними висновками щодо одних і тих самих обставин між тими ж сторонами не сприятиме розумінню сторонами судових рішень як таких, що ґрунтуються на верховенстві права.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду справи №359/898/18, оскільки предметом судового розгляду є доведення підстав, які за одних і тих самих доказів у двох різних справах сторонами доводяться на підтвердження прямо протилежних обставин.

За таких обставин, судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права, а тому колегія суддів прийшла до висновку про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба