Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1159/18
Провадження № 2/480/157/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Терентьєва Г.В.

за участю секретаря Куртась К.В.,

розглянувши 26 вересня 2019 року в місті Миколаєві у відкритому судовому цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

27.06.2018 року ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, а саме: шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" матеріальної шкоди в розмірі 20060,87 грн., та понесені судові витрати.

Так позивач зазначив, що 01 січня 2015 року між АСК «ІНГО Україна», з одного боку та ПП «Автомобільні перевезення» Автоера», з іншого боку, було укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів №67053977.15. Згідно до умов якого було застраховано автомобіль «Маn», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

20 червня 2015 року, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем «Маn», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та автомобілем під управлінням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія ОСОБА_1 ..

АСК «ІНГО Україна», визнала подію що мала місце 20 липня 2015 року із застрахованим автомобілем «Маn», страховим випадком.

У зв`язку із чим, 28 липня 2015 року, АСК «ІНГО Україна», згідно платіжного доручення №6295 здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 46757 (сорок шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 88 копійок.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів була застрахована в ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп».

У зв`язку із чим, ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп» відшкодувала АСК «ІНГО Україна» страхове відшкодування у розмірі 26697 (двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 01 копійку, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач зазначає, що в силу п.1 ч.1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Тому позивач вважає, що відповідач має відшкодувати ПрАТ АСК «ІНГО Україна», різницю між страховим відшкодуванням, яке було виплачено з боку ПрАТ УСК "Княжа Вієна Іншуерес Груп» та фактичним розміром шкоди, що була понесена ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» , тобто суму у розмірі 20060 (двадцять тисяч шістдесят) гривень 87 копійок.

В судове засідання позивач не з`явився. При тому його представник подавав заяви про підтримання позову у повному обсязі та просив зазначену справу розглядати без участі представника позивача також зазначав, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин. Проте скористався наданням права відзиву, у якому зазначив, що позовна заява не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність із використання, зберігання й утримання транспортних засобів, має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач зазначає, що вище зазначена правова позиція встановлена Постановою Великої палати Верховного Суду України від 5 червня 2018 року по справі № 243/10982/15-ц, провадження № 14-81 цс 18.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є власником або володільцем джерела підвищеної небезпеки, за участю якого сталося дорожньо-транспортна пригода, то враховуючи вимоги ст. 1187 ЦК України та вище наведену Постанову Верховного Суду України, не повинен відповідати за матеріальну шкоду, оскільки за неї повинен нести відповідальність власник транспортного засобу.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки ОСОБА_1 не страхував свою цивільну відповідальність, то і не повинен нести відповідальність по сплаті різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому відповідач зазначає, що дана позовна заява про відшкодування шкоди задоволенню не підлягає. Також просить стягнути з позивача понесені ним судові витрати по сплаті послуг адвоката в сумі 6000,00 грн.

Позивач ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" відповіді на відзив не подала. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно копії постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 рокуводій ОСОБА_1 , на а/д до ТОВ ТІС, керував транспортним засобом Камаз НОМЕР_2 з причепом СЗАП НОМЕР_3 , відволікся від керування транспортного засобу, в наслідок чого допустив самовільне катання транспортного засобу та допустив зіткнення з позаду стоячим автомобілем MAN НОМЕР_3 . ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КупАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Згідно повідомлення регіонального сервісного центру в Миколаївській області МВС України на ухвалу суду від 14.05.2019 року, автомобіль КАМАЗ 53215, був зареєстрований під номерним знаком НОМЕР_2 на гр. ОСОБА_2 . У подальшому, вказаний транспортний засіб знятий з обліку та зареєстрований на нового власника, з присвоєнням на ТЗ номерного знаку НОМЕР_5 .

Відповідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суб`єктом відповідальності є володілець об`єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, не визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності перед потерпілим особа, яка здійснювала фактичне володіння (управління, експлуатацію) небезпечним об`єктом в силу трудових відносин з володільцем такого об`єкту (водій, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самими володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Як зазначено в правовій позиції Постанови Верховного суду від 05.06.2018 року, відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні з`ясувати, який суб`єкт і на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не є володільцем автомобіля КАМАЗ, під номерним знаком НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням регіонального сервісного центру в Миколаївській області МВС України від 12.06.2019 року та результатами аналітичного пошуку ТЗ по "НАІС ДДАІ" МВС України.

Також позивачем не надано доказу, що відповідач застрахував свою цивільну відповідальність, кім того позивачем не надано відповіді на відзив.

Тому на підставі викладеного суд приходить до висновку, що в позові ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Як вказано в ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно квитанції № 494758 від 08 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_1 сплатив адвокату Беспрозванному Д.О. за юридичні послуги за договором від 08.10.2018 року в сумі 6000 (шість тисяч) 00 коп. грн.

Тому в зв`язку з відмовою в позові з позивача слід стягнути вище зазначену суму судових витрат.

Керуючись ст. ст. 3,12,13,81,141,259,263-265,354 ЦПК України, Постановою Великої палати Верховного Суду України від 5 червня 2018 року, суд, -

В и р і ш и в :

В позові Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди- відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , витрати за юридичні послуги в сумі 6000 (шість тисяч) 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г. В. Терентьєв

26.09.2019