Ленінський районний суд м.Харків
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;
За відсутності позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , повідомлених про день та час розгляду справи;
розглянув у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач заявляє позовні вимоги в межах договору позики до відповідача, а саме:
В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, 9 травня 2017 року відповідачка під розписку позичила у позивача 100 000,00 (сто тисяч) гривень., які зобов`язалася повернути до 11 червня 2017 року.
По закінченні зазначеного строку Відповідачка суми позики Позивачу не повернула.
Відповідачка ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання.
Таким чином, сума боргу з урахуванням інфляції склала - 116600,00 грн, 3% річни 5498,63 грн. Разом: 122 098,63 грн.
Відповідач, відзиву на позовні вимоги суду не надала.
Судом встановлені наступні факти та обставини:
9 травня 2017 року Відповідачка під розписку позичила у Позивача 100 000,00 (сто тисяч) гривень., які зобов`язалася повернути до 11 червня 2017 року.
По закінченні зазначеного строку Відповідачка суми позики Позивачу не повернула.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини:
Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд вважає доведеним факт, що відповідач на підставі розписки від 9 травня 2017 року отримав у позивача у борг 100 000 грн. та зобов`язався повернути вказаний борг до 11.06.2017 року.
Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей.
За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За таких обставин суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики в межах якого у сторін виникли права та обов`язки.
Встановлений термін повернення грошових коштів сплинув, але до цього часу борг не повернуто, отже зобов`язання не виконані.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що у зазначений строк відповідач борг не повернув, чим порушив свої договірні зобов`язання, про що свідчить повідомлення про вимогу виконання зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу суму та суму інфляційних нарахувань, за кожним договором займу. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст..11 ЦПК України (Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог).
Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
В обґрунтування правової позиції позивач наводить розрахунок сум заборгованості яки пов`язані з невиконанням договору позицики. Означений розрахунок на час розгляду не спростований відповідачем.
Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги в даної частині підлягають задоволенню.
Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, задовольнити повністю.
Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив, за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 30ти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв