Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 337/323/16-ц

провадження № 61-16000св18

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року у складі судді Кучерук І. Г. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року у складі колегії суддів: Стрелець Л. Г., Гончар М. С., Каракуші К. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача 44 874,83 грн заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2005 року та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2005 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 17 січня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 44 874,83 грн, яка складається з: 4 361,74 грн заборгованості за кредитом; 37 900 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина); 2 113,09 грн штрафу (процентна складова).

Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Хортицький районний суд м. Запоріжжя рішенням від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 19 травня 2016 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 07 червня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року, і ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності.

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена пролонгація договору на такий же термін, якщо жодна із сторін не заявить про його припинення, а тому перебіг позовної давності для звернення з вимогами до відповідача з цим позовом не розпочався, а відтак не може бути пропущеним.

Застосовуючи позовну давність суд апеляційної інстанції, невірно застосував положення статті 1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом, та нарахування яких припиняється з дня повернення позики.

Отже підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості з процентів нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню банка до суду з цим позовом.

Також суди у порушення статей 549-552 ЦК України безпідставно відмовили банку у вимогах про стягнення неустойки у вигляді штрафу, оскільки обов`язок їх сплати припиняється також днем повернення позики.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір шляхом підписання заяви на отримання кредиту в розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Строк дії картки встановлений до червня 2008 року.

Останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 16 червня 2007 року, договір сторонами не переукладався.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 17 січня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 44 874,83 грн, яка складається з: 4 361,74 грн заборгованості за кредитом; 37 900 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина); 2 113,09 грн штрафу (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих

процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає

частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Перевіряючи законність ухвалених судами рішень, Верховним Судом установлено неправильне застосування норм матеріального права в частині вирішення вимог про стягнення з відповідача нарахованих банком процентів за користування кредитними коштами, штрафів - фіксованої частини та процентної складової, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за процентами нарахованими за період з 14 вересня 2005 року до 17 січня 2016 року, та штрафів (фіксована частина та процентна складова), з підстав пропуску позовної давності, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на безпідставність нарахування позивачем зазначеної заборгованості та відсутність правових підстав для застосування до таких вимог позовної давності.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В кредитному договорі сторони погодили, що базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 4 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки - червень 2008 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - червень 2008 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з липня 2008 року позивач не мав права здійснювати нарахування відсотків за договором.

Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути і штрафи (фіксована частина та процентна складова), які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 вересня 2005 року шляхом підписання заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказане не враховано судами під час вирішення питання щодо обґрунтованості заявлених АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Зазначені вимоги позову не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати позивачу у заяві від 14 вересня 2005 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Ураховуючи наведене до зазначених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є

безпідставними.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що через неправильне застосування норм матеріального права суди попередніх інстанцій помилково застосували позовну давність до вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом нарахованих з липня 2008 року до 17 січня 2016 року, штрафів (фіксована частина та процентна складова), Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування у цій частині рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року, з ухваленням у зазначеній частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог за їх безпідставністю.

Перевіряючи аргументи касаційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності, Верховний Суд виходить з наступного.

11 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності до вимог банку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Встановивши, що строк дії кредитного договору - червень 2008 року, а з позовом банк звернувся до суду у січні 2016 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про пропуск банком позовної давності для звернення до суду з цим позовом у частині вимог щодо тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами нарахованими в межах строку дії кредитного договору, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аргументи касаційної скарги про обґрунтованість заявлених банком позовних вимог спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права з урахуванням правових позицій викладених у зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог щодо тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами нарахованими в межах строку дії кредитного договору відповідають вимогам закону і підстави для їх скасування відсутні, тому в цій частині вони підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом нарахованими з липня 2008 року по 17 січня 2016 року, штрафів (фіксована частина та процентна складова) та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом нарахованими з липня 2008 року по 17 січня 2016 року, штрафів (фіксована частина та процентна складова), відмовити.

В іншій частині рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило