САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 2-2/11
6/206/100/19
УХВАЛА

25 вересня 2019 року у залі суду у м. Дніпрі суддя Самарського районного суду м.Дніпропетровська Сухоруков А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання виданого по цивільній справі № 2-2/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виділ в натурі 37/200 частин будинку та інших споруд, стягнення матеріальної шкоди, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на земельну ділянку, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою, в якій просить поновити їй строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська виданого 30.05.2019 року по справі № 2-2/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виділ в натурі 37/200 частин будинку та інших споруд, стягнення матеріальної шкоди, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на земельну ділянку, стягнення моральної шкоди.

У заяві посилається на те, що на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2011 року та х урахуванням рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у цивільній справі 2-2/11 30 травня 2019 року їй було видано виконавчий лист про стягнення з стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 2235,50грн. В виконавчому листі зазначений строк пред`явлення його до виконання до 19 липня 2014 року. Просить врахувати її стан здоров`я та кількість її справ та звернень до суду, що унеможливило отримати вчасно виконавчий лист.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Розглянувши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2011 року позов задоволено частково. Виділено в натурі ОСОБА_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 житловий будинок літ. «А АДРЕСА_2 » (частково зруйнований), прибудову літ «а» (частково зруйновану), водоколонку №4 (частково зруйновану), ворота №6, мощення І, 1/2 частину парканів №2, №3 (частково зруйнованого), №7. У виділенні в натурі решти спірного нерухомого майна відмовлено. Визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №794, підписаного 08.08.2000 року та плану Науково-виробничого підприємства «Хелг»: за ОСОБА_1 площею 253,5 м2; за ОСОБА_2 площею 574 м2. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку, стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 153 грн. 70 коп. та судових експертиз в сумі 625 грн. 82 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного підприємства «Судові інформаційні системи»37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по справі у розмірі 2235грн. 50 коп. В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2014 року та від 11 лютого 2019 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення в цивільній справі 2-2/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі 37/200 частин будинку та інших споруд, стягнення матеріальної шкоди, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на земельну ділянку, стягнення моральної шкоди.

30 травня 2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за заявою позивача ОСОБА_1 було видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого до 19 липня 2014 року.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України (в редакції Закону № 2147- VIII від 03.10.2017р.) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Частиною 1 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Крім цього суд, також, вирішуючи питання порушене поданою заявою враховує, що рішення суду до сьогодні не виконано.

В той же час, ст. 1291 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53). Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Матеріалами справи підтверджується, що до теперішнього часу рішення суду по даній справі не виконано і строк її пред`явлення до виконання закінчився 19.07.2014 року, а вищевказані обставини є поважними причинами пропуску строку пред`явлення до виконання ухвали суду, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 354, 433, Перехідні положення ЦПК України, ст.ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» суд,

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2/11 виданого 30 травня 2019 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по справі у розмірі 2235грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 27.09.2019р.

Суддя А.О. Сухоруков