Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Вереш А.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.10.2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району, про що було зроблено актовий запис - №46. У шлюбі у них народилася донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що жодної участі у вихованні та утриманні дитини відповідач не приймає, ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дитину найнеобхіднішим для гармонійного розвитку, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною і отримує лише державну допомогу, розмір якої є явно недостатнім для того, щоб забезпечувати себе і дитину всім необхідним для належного рівня життя. На даний час їх дитина знаходиться повністю на її утриманні. Позивач зазначає, що у неї на утриманні є ще син від першого шлюбу, відповідач є офіційно працевлаштованим, прцює в ТОВ «УНГВАЙЕР» і обіймає посаду в`язальника схемних джгутів, кабелів та шнурів і отримує дохід.

З посиланням на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала доводи представника, просила позов задовольнити. Вказала, що вона змушена була виїхати на заробітки за межі України, і їх спільна дитина у період її відсутності на Україні проживала у матері відповідача. Вказала, що самостійно не має можливості утримувати дитину, оскільки витрачає ще кошти на оренду житла.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання їх дитини, проте просив суд врахувати, що донька протягом грудня 2018 року по березень 2019 року проживала разом з його матір`ю, оскільки дружина виїхала за межі України. Весь цей час він надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. На даний час він не працює, оскільки у березні 2019 року звільнився з роботи.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 28.10.2016 року, зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району, про що було зроблено актовий запис - № 46.

У шлюбі у них народилася донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має на утриманні дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 від попереднього шлюбу.

Як встановлено судом, діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 , що стверджується даними довідки ТОВ « Наш - добробут» від 19.11.2018 року № 1641.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 працював на ТОВ « Унгвайер» на посаді в`язальника схемних джгутів, кабелів та шнурів і отримував дохід .

Як стверджено поясненнями відповідача в судовому засіданні , у березні 2019 року він звільнився з ТОВ « Унгвайер», однак доказів на підтвердження доводів не надано.

Шлюбні відносини між подружжям, як стверджено сторонами в судовому засіданні, припинені.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 свій обов`язок утримувати дитину, що передбачений ст. 180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2019 рік" затверджено на 2019 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України -частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання про визначення частки від заробітку (доходу) батька на утримання дитини, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина, її стан здоров`я, потреби, та працездатний вік відповідача, інших утриманців, крім указаної доньки не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на її утримання, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків.

Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено проте не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини.

Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача на утримання дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає приписам ч.2 ст. 183 СК України, задовільняючи таким чином позовні вимоги частково.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину,суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Водночас, враховуючи те, що дитина у період грудень 2018 року - березень 2019 року проживала у матері відповідача, суд, виходячи із принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини з 01.04.2019 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України та ст.ст. 180-182, 184 Сімейного Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області 28 листопада 2016 року) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 01.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області 28 листопада 2016 року);

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 );

Дата складання повного тексту рішення суду - 25.09.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца