ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1140/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/817/608/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Чукля Д.І.

ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року (ухвалене суддею Варневич Л.Б., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 601/1140/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/2 усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття та просила стягнути аліменти за минулий час починаючи з 01.05.2012 року по 31.04.2015 року в грошовій сумі 13315.20 грн..

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у 1998 році познайомились з ОСОБА_5 і між ними виникли близькі стосунки, а з 2000-2001 року стали періодично проживати у неї в результаті чого вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_6 .

За вказівкою ОСОБА_5 в актовому записі про народження дочки в графі "батько" записано прізвище " ОСОБА_6 ім`я та по батькові з її слів - " ОСОБА_5 ". Після народження дочки відповідач деякий час відвідував доньку та надавав матеріальну допомогу, а з 2012 року вони практично не спілкуються. Посилаючись на те, що відповідач не надає коштів на утримання їхньої дочки просила задовольнити позов.

До позовної заяви позивач долучила клопотання про призначення судово-генетичної експертизи для встановлення батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 на вирішення якої просила поставити питання про те чи є ОСОБА_5 біологічним батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7)

У листопаді 2015 року позивач подала заяву про уточнення і доповнення (збільшення) позовних вимог, в якій додатково просила визнати ОСОБА_5 батьком неповнолітньої ОСОБА_6 (а.с.64)

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 16.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5 . батьком неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_5 оскаржував зазначене рішення і ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26 травня 2017 року його апеляційну скаргу відхилено, а рішення Кременецького районного суду від 16.01.2017 року залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер.

У травні 2019 року з апеляційною скаргою на рішення Кременецького суду від 16.01.2017 року звернулась ОСОБА_4 в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_4 зазначала, що відповідач у справі ОСОБА_5 був її батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскаржуване рішення порушує її майнові та немайнові права, оскільки ОСОБА_6 стала одним із спадкоємців після смерті її батька і поява інших "родичів" впливає на її репутацію та репутацію її покійного батька.

Апелянт вказала, що судове рішення обґрунтовано генетичною (судово-біологічною) експертизою, яка призначена судом та проведена з порушенням закону і є неналежним доказом. Експертиза проведена Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи яке не є установою, уповноваженою на проведення таких експертиз, оскільки за організаційно-правовою формою є комунальною, а не державною спеціалізованою установою, відтак висновок експертизи не є належним та допустимим доказом в розумінні статтей 77 та 78 ЦПК України.

Крім цього, судом допущено істотні порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивачкою заявлялись вимоги про стягнення аліментів на утримання дочки та під час розгляду справи по суті було прийнято до розгляду збільшення позовних вимог, а саме вимогу про визнання батьківства , що є порушенням положень частини 2 статті 31 чинного на той час ЦПК України.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні клопотань про допит експерта, проведенні судово-урологічної та повторної судово-генетичної експертиз, а також не прийняв до уваги доводів та поданих відповідачем доказів про існуюче у батька захворювання репродуктивної функції, що ставить під сумнів висновок експерта. Суд ігнорував важливий довід, наведений відповідачем, тим самим не забезпечив йому можливості обґрунтувати свої заперечення та спростувати доводи позивача чим порушив принцип процесуальної рівності сторін.

При житті батько 06.05.2016 року здавав зразки букального епітелію, що дає можливість проведення повторної експертизи.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_4 подала клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи на предмет кровного споріднення для встановлення біологічного батьківства її батька відносно ОСОБА_6 , проведення якої просила доручити експертам Львівського НДЕКЦ МВС України. Посилалась на те, що Київське міське клінічне бюро судових експертиз не є державною спеціалізованою установою і не має відповідних правових підстав для проведення такого роду експертиз.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09.08.2019 року в задоволенні клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи відмовлено з підстав, що Київське міське клінічне бюро судових експертиз є державною спеціалізованою установою закладу охорони здоров`я України, а тому є належною установою для проведення такого роду експертиз.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував позов лише в частині стягнення аліментів за минулий час і після вступу у справу його адвоката став заперечувати своє батьківство відносно дочки ОСОБА_6, а тому виникла необхідність у встановленні батьківства. Висновком судово-медичної експертизи молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що ОСОБА_5 є біологічним батьком неповнолітньої ОСОБА_6 , ймовірність підтвердження батьківства на 99,99%.

Щодо доводів апелянта про те, що суд взяв до уваги лише висновок експертизи вказала, що Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства, його доказова база суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Зауважила, що при призначенні експертизи відповідач скористався своїм правом вибору як щодо питань так і закладу експертизи та особисто їздив з нею та дитиною здавати зразки крові у експертну установу. Натомість після ознайомлення з висновком судово-генетичної експертизи ОСОБА_5 посилаючись на захворювання репродуктивної функції просив призначити судово-урологічну експертизу. При цьому не надавав суду наявний в нього висновок експертного дослідження зразка букального епітелію Львівського НДЕКЦ МВС України від 12.05.2016 року.

Вказує, що доводи апеляційної скарги зводяться до тих же обставин, які були предметом розгляду в апеляційній інстанції. На її думку, апелянт домагається повторного розгляду та винесення нового рішення. ОСОБА_4 було відомо про винесення рішення ще у 2017 році, оскільки 09.06.2017 року вона зверталась з позовом до Залізничного суду м.Львова з позовною заявою до ОСОБА_2 про оспорення батьківства. Вважає, що відсутні підстави для призначення повторної експертизи.

В судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та додатково пояснила, що її батько у 2004 році розлучився з матір`ю, однак продовжував проживати з нею, а у 2011 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 і на даний час у Кременецькому районному суді розглядаються справи з приводу спадкового майна батька. Вважає, що батько був безплідним внаслідок урологічного захворювання, про що свідчить висновок лікаря-консультанта від 11.10.2016 року. У квітні 2017 року батько помер, однак ще до смерті у травні 2016 року в нього відбирались зразки букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи на підставі яких вона просила призначити повторну експертизу, оскільки в неї є сумніви у правильності висновку. На її думку, тільки у разі підтвердження висновку Київського міського бюро судово-медичної експертизи висновком повторної експертизи буде доведеним факт батьківства її батька відносно неповнолітньої ОСОБА_6 .

При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини їй стало відомо про судове рішення і позашлюбну дочку батька, яка є в числі спадкоємців і тому вона зверталась з позовом про оспорення батьківства.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що відповідно до пункту 3.1.2 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року речові докази, які не підлягають гниттю повинні зберігатись у відділенні протягом трьох років, однак згідно довідки бюро судово-медичної експертизи (а.с.126) графіки ДНК профілів відсутні, тому є необхідність у призначенні повторної експертизи для надання висновку уповноваженою державною спеціалізованою установою.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної скарги не визнала та додатково пояснила, що вона проживала з ОСОБА_5 з 2000 року в містах Дубно, Тернополі, Луцьку та Кременці, він працював у правоохоронних органах (ОБОЗі) і від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_6. Тоді ж в 2004 році ОСОБА_5 розірвав шлюб з дружиною і до п`ятирічного віку дочки, допомагав матеріально та приймав участь у її вихованні. З часом в них стосунки погіршились і у 2011 році ОСОБА_5 одружився з іншою жінкою. Дочка була ображена тим, що батько почав заперечувати своє батьківство і вона змушена здавати аналізи для проведення експертизи на підтвердження факту батьківства, важко це пережила, порвала багато спільних з ним фотографій. В неї залишилось їх кілька, які вона може надати суду.

Відповідач погодився на експертизу. Забір крові мав місце у експертній установі у неї, відповідача та дитини.

Представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 була присутня в суді апеляційної інстанції при проголошенні ухвали апеляційного суду 26.05.2017 року і їй було відомо про оскаржуване рішення, тому вона пропустила строк апеляційного оскарження рішення. У 2014 році позивач зверталась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, однак залишила його без розгляду, оскільки відповідач надав матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_6 . Надалі ОСОБА_5 відмовився надавати матеріальну допомогу і вона знову звернулась з таким позовом та одночасно просила суд призначити судово-генетичну експертизу на встановлення факту батьківства. Позивач просила призначити проведення експертизи у приватній клініці м.Львова, оскільки дочка відповідача працює у навчальному закладі МВС і суд з метою уникнення сумнівів доручив її проведення Київському міському бюро судово-медичних експертиз.

При житті ОСОБА_5 і його адвокат не повідомляли суди першої та апеляційної інстанції і сторону про відібрання 06.05.2016 року зразків букального епітелію у експертній установі м. Львова. Акт забору від 06.05.2016 року та висновок експертного дослідження відібраних зразків від 12.05.2016 року долучено ОСОБА_4 до її апеляційної скарги та її клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи, коли апеляційний суд вказав у своїй ухвалі від 26.05.2017 року, що проведення повторної експертизи є неможливим у зв`язку із смертю ОСОБА_5 .

За результатами експертного дослідження від 12.05.2016 року локуси букального епітелію ОСОБА_5 повністю співпадають з тими, що зазначені у висновку Київського міського бюро судово-медичних експертиз.

На даний час в Кременецькому районному суді перебуває декілька справ з приводу спадкового майна ОСОБА_5 , однак ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами довела обґрунтованість її позовних вимог щодо визнання батьківства відносно своєї дочки ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 125 СК України якщо батько та мати не перебувають у шлюбі між собою , походження дитини від батька визначається за заявою батька та матері дитини або за рішенням суду.

Згідно частин 1-2 статті 128 цього Кодексу за відсутності такої заяви батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 28.10.2004 року Відділом РАЦС Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, батьками якої зазначені : матір`ю - ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_5 .

Відомості про батька дитини ОСОБА_6 записані зі слів матері відповідно до статті 135 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись з позовом про стягнення аліментів одночасно подала клопотання про призначення судово-генетичної експертизи.

Ухвалою Кременецького районного суду від 29.12.2015 року призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено експертам Киівського міського бюро судово-медичних експертиз. На вирішення експертизи поставлено питання : Чи є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 біологічним батьком народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .?

Відповідно до висновку Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №7 від 29.12.2015 року молекулярно-генетичним дослідженням встанолено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 складає величину не менше 99.99%. (а.с.88)

Зразки крові ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були відібрані на паперові фільтри 26.02.2016 року у відділенні судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, про що складено відповідний протокол.

Виділення ДНК проводилося згідно з методикою, викладеною в методичних рекомендаціях: "Дослідження ДНК з об`єктів біологічного походження методом полімеразної ланцюгової реакції" ДНДКЦ МВС України 2003 р., з використанням іонообмінної смоли Chelex 100.

ДНК, виділена з зразків крові, досліджувалася за допомогою набору для ампліфікації "Identifiler" виробництва фірми "Applied Biosystems" (США), згідно інструкції, доданої виробником реагентів, з використанням ампліфікатора "Eppendorf Mastercycler" (Німеччина).

За результатами дослідження в генотипі ОСОБА_6 , по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні пари, які могли бути утворені шляхом успадкування алелей з генотипів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Вірогідність випадкового збігу алельних характеристик підекспертних осіб з будь яким випадково вибраним індивідуумом складає 5,01/10-18, тобто індивідуум з таким генотипом може зустрічатися в середньому в п`яти випадках на 10 000 000 000 000 000 000 випадково вибраних індивідуумів. Вірогідність підтвердження батьківства, таким чином, складає величину не менше ніж 99,99%.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 пояснили, що у 2004 році ОСОБА_5 розлучився з дружиною та на час народження дитини не перебував у шлюбі.

Згідно пояснень ОСОБА_2 ОСОБА_5 підтримував з ними відносини протягом п`яти років після народження ОСОБА_6 , а в 2011 році одружився вдруге з ОСОБА_7 .

Враховуючи висновок судово-генетичної експертизи про те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 складає величину не менш ніж 99,99% та сукупність інших доказів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про батьківство ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 . Тому, посилання ОСОБА_4 на те, що суд надав перевагу єдиному доказу у справі-висновку експертизи не заслуговують уваги суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Калачов проти Російської Федерацї" від 07 травня 2009 року №3451/05, параграф 34, "Kalacheva V. Russian Federation" зазначив, що на сьогоднішній день аналіз ДНК є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження або спростування батьківства.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, яке полягає у прийнятті до розгляду позовних вимог про визнання батьківства під час розгляду справи по суті не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки позивач разом з позовною заявою про стягнення аліментів заявляла клопотання про призначення судово-генетичної експертизи на встановлення походження ОСОБА_6 від ОСОБА_5 , а потім заявила таку вимогу. Отже суд розглядаючи таку вимогу діяв в інтересах неповнолітньої дитини.

Посилання ОСОБА_4 на стійке безпліддя її батька внаслідок перенесеного урологічного захворювання в кінці 2003 - на початку 2004 року через переохолодження, що вбачається з висновку консультанта ОСОБА_8 від 11.10.2016 року (а.с.181 т.1) не спростовує висновків суду про батьківство ОСОБА_5 , оскільки такий висновок зроблено лише у 2016 році по спливу 12 років після народження ОСОБА_6 .

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ткач О.І.