Справа № 180/1026/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 вересня 2019 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/1026/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,-
04 червня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є пенсіонером за віком, єдиним її доходом є пенсія, яка станом на 31.01.2019 року складає 1605 гривень 59 копійок, що підтверджується довідкою з пенсійного фонду, інших джерел доходу вона не має і не отримує.
Вона, людина похилого віку, проживає одна у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї.
Соціальну допомогу від органів соцзахисту вона не отримує. Сума, що залишається від платежів за житлово-комунальні послуги є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і їй ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності вона себе забезпечити не може.
Статтею 51 конституції України встановлено, що "повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків". Це положення конкретизоване і в Сімейному Кодексі України, так відповідно до статті 202 СК України "неповнолітні дочка, син, зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги".
ЇЇ єдиний син - ОСОБА_2 так, як інших дітей вона не має, добровільно надавати їй матеріальну допомогу відмовляється, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і довічно.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 15 липня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
09 серпня 2019 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, копію якого направив позивачу рекомендованим листом з повідомленням про отримання, в якому зазначив, що з позовними вимогами позивача він не згоден, в їх задоволенні просить відмовити, з тих підстав, що ОСОБА_1 отримує достойну пенсію, розмір якої становить 3001,33 грн., що є не нижче прожиткового мінімуму. Вона має право на оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг, однак з невідомих причин її не оформляє. Крім того, вона перебуває у офіційному шлюбі з ОСОБА_3 , який також отримує пенсію. Зазначає, що після розлучення його батьків, його біологічна мати ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього, пиячила, не мала постійного місця роботи та залишила його у неповнолітньому віці без житла, оскільки зі своїм наступним чоловіком продала їх двокімнатну квартиру, натомість придбала однокімнатну квартиру, яка не забезпечувала своєю площею фізичні можливості його житла поряд з біологічною матір`ю та її наступним чоловіком. У зв`язку з цим він вимушений був з 12 років проживати із бабусею по батьківській лінії - ОСОБА_4 , яка виховувала його, піклувалася про нього та матеріально утримувала. Завдяки недбалому догляду матері з ним у ранньому дитинстві, він отримав черепно-мозкову травму, наслідки якої дають про себе знати і на теперішній час Він разом зі своєю дружиною неодноразово допомагали матері матеріально, купували їй продукти, одяг, домашні речі, робили ремонт у її помешканні, сплачували за послуги, відпочинок та погашали набрані неї кредити. Крім того, він придбав для матері трикімнатний комфортний будинок із земельною ділянко по АДРЕСА_1 , оформивши право власності частково на матір, а частково на її чоловіка - ОСОБА_3 , а також віддав їй суму 20 000 гривень для сплати боргів по кредитам, натомість останні написали йому розписку про те, що в подальшому ніяких фінансових претензій вони до нього мати не будуть. На даний час він працює лікарем і його заробітна плата становить 3853,00 грн. За сімейним станом, перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 . На його утриманні знаходиться малолітня дитина - син: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у з в`язку з вищевикладеним, він не взмозі надавати позивачці матеріальну допомогу.
Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
Судом встановлено, що також не заперечувалося відповідачем у відзиві на позовну заяву, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 , виданого повторно 22 травня 2019 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1285 (а.с.12).
Остання є пенсіонеркою за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим Пенсійним фондом України Серії НОМЕР_5 від 13.06.2012 2017 року (а.с.6) та перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком. Ніяких інших джерел доходів та видів допомог вона не отримує, що підтверджується довідкою Марганецького міського управління праці та соціального захисту населення за № 1967 від 22.05.2019 року, та Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 16.05.2019 року, наданих заступником начальника Марганецького ДПІ Нікопольського управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області 17.05.2019 р. №297 ( а.с.9).
Із довідки, виданою головою квартального комітету 50 кварталу Марганецької міської ради за № 16 від 29 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 значиться зареєстрованою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок належить ОСОБА_1 , склад сім`ї - ОСОБА_1 (а.с.10).
Як зазначає позивач у позові, вона знаходиться на межі бідності, оскільки сума, яка залишається від обов`язкових платежів за житлово-комунальні послуги, є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і їй ледь вистачає коштів на харчування, побутовими предметами першої необхідності вона себе забезпечити не може. ЇЇ єдиний син - ОСОБА_2 , який є повнолітньою та працездатною особою, категорично відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу. За таких життєвих обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.
Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Доброта, порядність, чесність, є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам`ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов`язку перед батьками.
Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.
Так, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.
Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).
Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Частиною 1 статі 204 СК України визначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, наданого суду 09.08.2019 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вона, як його біологічна матір, після розлучення з його батьком, не забезпечила його належним вихованням, матеріальним утриманням та материнською любов`ю, а навпаки ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, пиячила, не мала постійного місця роботи та залишила його у неповнолітньому віці без житла. З вказаних причин він з 12 років вимушений був проживати із своєю бабусею по батьківській лінії - ОСОБА_4 , яка його виховувала, дбала про нього та матеріально утримувала. Незважаючи на все це, він допомагав матері матеріально, дбав про неї, сплачував за неї кредити, лікував її також купив їй будинок із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження викладених у відзиві обставин відповідач, будь-яких належних та допустимих доказів не надав.
Із долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву додатків вбачається, що ОСОБА_2 з січня 2010 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 , виданого 16 січня 2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 19 ( а.с.28 ). Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого 08 лютого 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 227 ( а.с.27 ), який знаходиться на його утриманні.
Із довідки від 16.08.2019 року за № 24 вбачається, що ОСОБА_2 працює КП Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії «ДОР», займає посаду серцево-судинного лікаря-хірурга, розмір його заробітної плати станом на 16.08.2019 року становить 4786,76 грн. (а.с.29)
Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15.
Позивач обґрунтувала свої позовні вимоги, посилаючись на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину якої витрачає на оплату платежів за житлово-комунальні послуги. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності, їй не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати їй її повнолітній, працездатний син.
Однак, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2018 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 грн, з 1 липня - 1435 грн, з 1 грудня - 1497 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2246-VIII встановлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.
Згідно довідки про доходи № 9499 4942 2215 4491, виданої Марганецьким відділом обслуговування громадян (сервісний центр) розмір щомісячної пенсії ОСОБА_1 складає: листопад 2018 року- 1560,59 грн., грудень 2018 року по лютий 2019 року включно - 1605,59 грн., березень 2019 року - 2910,68 грн. (а.с.8), сукупний дохід з листопада 2018 року по березень 2019 року складає 9288,04 грн.
Із наданої позивачем довідки від 06.05.2019 року №240, виданої Марганецьким відділом обслуговування громадян (сервісний центр) вбачається, що розмір пенсії за віком ОСОБА_1 за квітень місяць 2019 року становить - 3001,33 грн. ( а.с. 7) і є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Отже позивач, на момент розгляду даної справи, отримує пенсією за віком у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.
Керуючись статтями 1, 79, 175, 202, 204, 205 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, статтями 4, 12, 13, 19, 28, 76,81,141, 247, 258, 259, 263-265,274-277,279, 354-355 ЦПК України, суд-
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити у повному обсязі.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула