Справа № 509/2901/19
18 вересня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Козирського Є.С.,
при секретарі Мочернюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши надав заяву в якій, позов підтримав у повному обсязі, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Судом встановлено, що 28.01.2019 р. о 15.00год. Відповідач, керуючи автомобілем «SSANGTONG REXTON RX» н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-33 у с. Прилиманське, Овідіопольського району Одеської області, на регульованому перехресті, при повороті ліворуч з вул.. Центральна, не надала переваги у русі автомобілю «RAVON R2» д.н.з. НОМЕР_2 , який їхав у зустрічному напрямку прямо і скоїла з ним зіткнення та після цього скоїла зіткнення з автомобілем «DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_3 .
Ч. 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так як обставини вчинення відповідачкою ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.02.2019 року, яка набрала законної сили, то такі є обов`язковими та враховуються судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, однак лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку, що обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не підлягають доказуванню.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна шкода відповідачем, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У справі № 6-954цс16 Верховний Суд України надав такі висновки:
Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком виключно в межах страхової суми і виключно у відповідності до умов договору. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку , якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача.
Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного в постанові від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15: право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Таким чином, деліктне зобов`язання заподіювача шкоди виникло з факту завдання шкоди й буде припинено належним виконанням відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі.
Щодо визначення розміру шкоди, на отримання якої позивач має право, і яка підлягає відшкодуванню відповідачем, то суд виходить з наступного:
Суд виходить з того, що позивач має право на повне відшкодування завданої йому шкоди, яка полягає в пошкодженні майна (автомобіля).
Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, - то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат (без урахування зносу окремих деталей), що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі.
Відповідач не довів, що вартість ремонту завищена або що до ремонту включено пошкодження, не пов`язані з ДТП, або що до ремонту включено зайві роботи , матеріали та деталі, чи що їх вартість та обсяг завищую дійсне.
Щодо різної оцінки шкоди страховиком і за замовленням позивача сертифікованим спеціалістом - оцінювачем, то суд не вбачає підстав не брати до уваги наданий позивачем звіт про оцінку. Він виконаний на підставі протоколу огляду транспортного засобу, який зроблений у час, що відноситься до часу ДТП, що виключає можливість включення до протоколу інших пошкоджень, які б могли бути отримані пізніше.
Разом з тим, право потерпілого на повне відшкодування завданої йому шкоди є абсолютним і виникло з заподіяння йому шкоди, а не з договору, і таке право не може бути обмежене законом про страхування та/або умовами договору про страхування, оскільки потерпілий не є стороною такого договору і не є безпосереднім учасником вказаних правовідносин, хоча і наділений у таких правовідносинах певними правами щодо отримання відшкодування, тому він має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування.
З другої сторони заподіювач шкоди має деліктне зобов`язання по повному відшкодуванню шкоди потерпілому, незалежно від того, чи виконав страховик свої зобов`язання по відшкодуванню. І деліктне зобов`язання заподіювача шкоди залишається у нього до повного і остаточного відшкодування завданої шкоди та не може бути зменшене внаслідок того, що страховик за вимогами спеціального закону та за умовами договору страхування виплатив відшкодування у меншому розмірі.
За приписами статті 1194 ЦК України різницю між виплаченою сумою на відшкодування шкоди і дійсним розміром завданої шкоди має сплатити заподіювач шкоди (відповідач).
Оскільки отриманою позивачем страховою виплатою шкоду йому відшкодовано не у повному розмірі, то деліктне зобов`язання відповідача перед позивачем не припинилось, існує і відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму, не покриту страховим відшкодуванням.
Крім цього, позивачем були понесені витрати: послуги за складання висновку експертизи - 2021,00 грн. (а.с.17); послуги евакуатора - 1500,00 грн. (а.с.13)
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Крім суми заборгованості, з відповідача, на користь позивача, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 768,40 грн., які були підтверджені позивачем документально.
Керуючисьст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Законом України "Про страхування", суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 судовий збір в розмірі 768,40 гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Є. С. Козирський