Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 760/22948/15-ц

провадження № 61-30540св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року у складі судді Українця В. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що з 02 серпня 1993 року до 01 грудня 2015 року працював на посаді головного інженера - першого заступника директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» (далі - Ритуальна служба КП «Київський крематорій»).

01 грудня 2015 року у відсутність директора його викликали в кабінет директора де відповідачі ознайомили його з наказом від 01 грудня 2015 року № 288-к про звільнення із займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, який було підписано ОСОБА_3

Вважає наказ про звільнення незаконним та необґрунтованим, виданим з порушенням норм трудового законодавства.

Його звільнення відбулося не конкретною особою, а не уповноваженими на це особами - відповідачами, які знаходилися в кабінеті за протиправної бездіяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , що були відсутні.

Звільнення проведено особами, які не мали права бути на своїх робочих місцях в цей день та раніше, оскільки не були відповідно навчені основам охорони праці, пожежної безпеки та не мали відповідних посвідчень, не пройшли вступні, первинні, повторні інструктажі з охорони праці, пожежної безпеки, про що ним їм було вручено відповідні приписи.

Наказ про звільнення не погоджений з юрисконсультом підприємства.

Звільнення було проведене першим заступником директора, а не директором, за відсутності зареєстрованого наказу про виконання заступником директора обов`язків.

Необґрунтовано систематичного невиконання працівниками без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення - пункт 3 статті 40 КЗпП України.

Наказ № 111 про оголошення йому догани стосується нібито порушених ним правил трудового розпорядку, оскільки він діяв в межах посадової інструкції.

Наказ № 120 про оголошення йому догани стосується перевірки Держгірпромнагляду та оскаржений в Солом`янському районному суді міста Києва.

Неправомірність дій інспектора Держгірпромнагляду і постанова оскаржені та скасовані Київським апеляційним адміністративним судом 27 жовтня 2015 року.

У наказі є посилання на акт відмови від надання письмових пояснень від 20 листопада 2015 року стосовно його посадових обов`язків щодо супроводження перевірки Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (далі - ДАБІ), чим відповідно спричинено негативні наслідки та нанесено шкоду підприємству.

Про зазначений акт він дізнався лише 01 грудня 2015 року та не був з ним ознайомлений. Акт сфальсифікований.

Його не було ознайомленого з матеріалами перевірки ДАБІ, що нібито відбулася 15 жовтня 2015 року. Ніхто з інженерного персоналу не знав про цю перевірку за виключенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За результати складеного акту негативних наслідків для підприємства не наступило, і акт не є документом, що зобов`язує відповідача вживати заходів. За ведення контролю за надійністю та безпечною експлуатацією будівель, споруд та інженерних мереж відповідає не головний інженер, а начальник виробничо-технологічного відділу згідно з додатком № 14 «Комплексні інженерно-технічні заходи щодо досягнення встановлених нормативи безпеки, гігієни праці та виробничого середовища по Ритуальній службі КП «Київський крематорій» на 2014-2016 роки».

При звільненні йому не було запропоновано іншої посади та не було отримано згоди профспілкового комітету на його звільнення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: поновити його на посаді головного інженера Ритуальної служби КП «Київський крематорій»; стягнути з Ритуальної служби КП «Київський крематорій» на свою користь 286 264 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 грудня 2015 року до 20 січня 2017 року; стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 солідарно на користь Ритуальної служби КП «Київський крематорій» 286 264 грн, виплачених йому в результаті зазначених незаконних дій та його незаконного звільнення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що звільнення позивача було проведено із додержанням вимог трудового законодавства, систематичність невиконання позивачем своїх обов`язків без поважних причин доведена.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судді апеляційного суду необґрунтовано відмовили у задоволенні заяв про відвід складу колегії апеляційного суду. Його було позбавлено права на правову допомогу, оскільки представник перебував у травматологічному відділенні у лікарні, а суди відмовили у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Апеляційний суд відмовив йому у витребуванні доказів, чим позбавив його права підтвердити відсутність вини та невинуватість в інкримінованій йому бездіяльності. Суди попередніх інстанцій відмовили в долученні до матеріалів справи доказів, які підтверджують неналежність повноважень виконуючого обов`язки директора ОСОБА_3 на звільнення будь-кого, не витребували реєстраційну справу із Голосіївської районної державної адміністрації, в якій містяться відомості про реєстрацію виконуючого обов`язки директора ОСОБА_3 лише 03 грудня 2015 року. Його було позбавлено можливості всіма дозволеними законом доказами доводи позовні вимоги. Звільнення відбулося не конкретною особою, а не уповноваженими на це особами, які не мали права бути на своїх робочих місцях в цей день та раніше, оскільки не були відповідно навчені основам охорони праці, пожежної безпеки та не мали посвідчень, не пройшли вступні, первинні, повторні інструктажі з охорони праці, пожежної безпеки. Не було систематичного невиконання ним посадових обов`язків, а наказ № 120 про оголошення йому догани було скасовано Солом`янським районним судом міста Києва. У наказі про звільнення не вказано, яке конкретне порушення трудової дисципліни стало підставою для його звільнення, не зазначено ступінь тяжкості вчинено ним проступку, не враховано відсутність заподіяної шкоди Ритуальній службі КП «Київський крематорій».

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом Ритуальної служби КП «Київський крематорій» від 25 січня 2011 року № 21 П ОСОБА_1 був призначений на посаду головного інженера Ритуальної служби КП «Київський крематорій» з повною матеріальною відповідальністю та з окладом згідно з штатним розписом.

Наказом Ритуальної служби КП «Київський крематорій» від 10 квітня 2015 року № 111-к за порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 - головного інженера Ритуальної служби КП «Київський крематорій» застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міст Києва від 30 вересня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу від 10 квітня 2015 року № 111-к відмовлено.

Наказом Ритуальної служби КП «Київський крематорій» від 01 грудня 2015 року № 288-к головного інженера ОСОБА_1 01 грудня 2015 року звільнено із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України. Підставами для звільнення є: акт державної ДАБІ України перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 жовтня 2015 року; розпорядження від 18 листопада 2015 року № 09; службова записка ОСОБА_1 від 19 листопада 2015 року вхідний № 72; акт про відмову від надання письмових пояснень ОСОБА_1 від 20 листопада 2015 року; наказ від 10 квітня 2015 року № 111-к; наказ від 24 квітня 2015 року № 120-к.

Згідно з актом ДАБІ України від 15 жовтня 2015 року на підприємстві відсутня проектна та технічна документація необхідна для здійснення експлуатації підприємства; в незадовільному технічному стані знаходяться та потребують реконструкції система водостоків ритуального корпусу, система побутової каналізації, що призвело до глибокої корозії перекриття другого рівня підземної частини корпусу; усі системи припливно-витяжної вентиляції знаходяться у незадовільному стані, частково зруйновані, частково пошкоджені корозією, вентиляційне устаткування розукомплектоване.

Комісія дійшла висновку, що головним інженером Ритуальної служби КП «Київський крематорій» ОСОБА_1 впродовж останніх років не виконувалися заходи по підновленню технічної документації, періодичного обстеження та належного утримання приміщень ритуального комплексу, кремаційного цеху та підземної галереї, проведення капітального ремонту та відновлення, що призвело в свою чергу до того, що зазначені приміщення перебувають у незадовільному стані та не можуть безпечно експлуатуватись, що є порушенням вимог статті 39-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з пунктом 2.3. розділу 2 «Завдання та обов`язки» Посадової інструкції головного інженера Ритуальної служби КП «Київський крематорій», затвердженої 01 січня 2011 року директором Ритуальної служби КП «Київський крематорій» (далі - Інструкція), головний інженер керує розробленням заходів щодо реконструкції та модернізації підприємства, запобігання шкідливому впливу устаткувань підприємства на навколишнє середовище, створення сприятливих і безпечних умов праці і високої культури надання послуг.

До обов`язків головного інженера віднесено контроль за додержанням правил та норм охорони праці, виробничої санітарії та пожежної безпеки, вимог природоохоронних, санітарних органів, а також органів, що здійснюють технічний нагляд. Розділом 3 посадової інструкції - «Права» головному інженеру надано широкий спектр прав для здійснення своєї діяльності (пункт 2.7 Інструкції).

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Солом`янського районного суду міста Києва.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 травня 2018 року справу № 760/22948/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю.Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Системний аналіз діючих норм трудового законодавства дає можливість зробити висновок, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Строк та порядок застосування дисциплінарних стягнень регламентовано статтями 148, 149 КЗпП України.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Умовами для розірвання трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП Україниє: 1) належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання трудових обов`язків повинно мати систематичний характер; 3) до працівника повинні були вже застосовуватись протягом року заходи дисциплінарного стягнення.

При застосуванні даної норми важливе значення має не кількість застосованих до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення.

Таким чином, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які та коли проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи викладене, встановивши, що ОСОБА_1 не виконував посадові обов`язки, визначені Інструкцією без поважних причин, про що було зафіксовано у акті ДАБІ України від 15 жовтня 2015 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість застосовування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення, оскільки раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Доводи касаційної скарги стосовно протиправної відмови апеляційним судом у задоволенні клопотань про відвід членам колегії суддів є такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими.

Із матеріалів справи вбачається, що у квітні 2017 року ОСОБА_1 подав заяви про відвід колегії суддів Апеляційного суду міста Києва, однак зміст зазначених заяв не вказує на наявність підстав вважати їх обґрунтованими, а тому правильним є висновок апеляційного суду, що такі заяви задоволенню не підлягають, оскільки не дають підстав для висновку про упередженість суддів при розгляді цієї справи.

Питання відводу суддів вирішувалось судом у встановленому законом порядку із постановленням вмотивованих ухвал.

Наведене не дає підстав суду касаційної інстанції для застосування положень пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України та скасування судового рішення з цих підстав.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_1 на те, що його було позбавлено права на правову допомогу представником ОСОБА_14 , оскільки його представник перебував у травматологічному відділенні у лікарні, а суди відмовили у задоволенні клопотання у перенесення судового засідання, також не заслуговують на увагу.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено,що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 23 березня 2017 року - закінчено підготовчі дії у справі та призначено її розгляд на 12 квітня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року, оформленою журналом судового засідання, в судовому засіданні оголошено перерву на 10 травня 2017 року, про що сторін було належним чином повідомлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року, оформленою журналом судового засідання, в судовому засіданні оголошено перерву на 24 травня 2017 року, про що сторін було належним чином повідомлено.

24 травня 2017 року ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду міста Києва клопотання про перенесення судового засідання, яке обґрунтував тим, що він не є фахівцем у галузі права і не зможе належним чином відстоювати власні інтереси в судовому засіданні, оскільки його представник перебуває у лікарні.

За правилами частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Позивач ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи апеляційним судом 24 травня 2017 року, тому не був позбавлений можливості повідомити суду обставини, які мають істотне значення для справи, а також укласти угоду з іншим представником.

Неявка представника позивача в судове засідання 24 травня 2017 року не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення апеляційного суду, оскільки вказана справа перебувала на розгляді в судах першої та апеляційної інстанцій з березня 2016 року і у позивача та його представника було достатньо часу (понад 1 рік) для надання всіх пояснень і доказів, які вони вважали за доцільне надати суду.

Крім того, відповідно до частини другої статті 305 ЦПК України 2004 року неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тобто процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що його звільнення відбулося не уповноваженими на це особами є безпідставними з огляду на таке.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ритуальної служби КП «Київський крематорій», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , Головне територіальне управління юстиції в місті Києві в інтересах Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 , про визнання незаконним внесення змін до Статуту, визнання недійсною реєстрації Статуту, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування неотриманої доплати за суміщення посад та моральної шкоди, в якому, зокрема просив визнати незаконним та скасувати наказ від 01 грудня 2015 року № 228-к про звільнення його з посади головного інженера - першого заступника директора Ритуальної служби КП «Київський крематорій»; поновити його на посаді головного інженера - першого заступника директора Ритуальної служби КП «Київський крематорій»; стягнути з Ритуальної служби КП «Київський крематорій» на свою користь 5 700 грн заробітну плату головного інженера за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2015 року до 17 грудня 2015 року в розмірі 105 899,20 грн як відшкодування неотриманої доплати за суміщення посад та виконання обов`язків першого заступника директора Ритуальної служби КП «Київський крематорій» (за цей же період), 5 000 грн як відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення.

Зазначений позов був обґрунтований, зокрема тим, що наказ про звільнення ОСОБА_1 не було погоджено начальником Головного управління ритуальних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що мало бути зроблено відповідно до пункту 6.4 Статуту КП «Київський крематорій», його видано неправомочною особою, тому він є необґрунтованим та таким, що виданий всупереч колективному договору підприємства.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року у справі № 760/17172/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вказаними судовими рішення встановлено, що наказ Ритуальної служби КП «Київський крематорій» від 01 грудня 2015 року № 288-к про звільнення ОСОБА_1 був виданий повноважною особою - виконуючим обов`язки директора підприємства, який виконував свої обов`язки на підставі розпорядження Київського міського голови від 06 листопада 2015 року № 810.

Також вказаним судовим рішенням встановлено, що позивачем не заперечувалось тієї обставини, що 18 листопада 2015 року його було ознайомлено з розпорядженням від 18 листопада 2015 року № 09, яким його було зобов`язано надати письмові пояснення стосовно порушень, викладених в акті перевірки ДАБІ щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 жовтня 2015 року, а також не заперечувалась та обставина, що письмові пояснення ним надані не були.

Із службової записки позивача від 19 листопада 2015 року вбачалося, що позивач вказував на те, що не має можливості надати пояснення за фактом виявлених порушень, оскільки йому не був наданий акт перевірки, проте на розпорядженні від 18 листопада 2015 року № 09 позивачем було вказано про те, що з розпорядженням він ознайомлений, а акт від 15 жовтня 2015 року отримав 18 листопада 2015 року о 17-00 год.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про відсутність систематичного невиконання ним посадових обов`язків відхиляються касаційним судом з таких підстав.

Згідно з вищенаведеним пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що при звільненні працівника за систематичне порушення трудової дисципліни, яке є заходом стягнення, необхідною умовою такого звільнення є вчинення ним конкретного дисциплінарного проступку, тобто допущення невиконання або неналежного виконання трудових обов`язків, що носило систематичний характер, а за попереднє порушення трудової дисципліни до такої особи застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, які не втратили юридичної сили за давністю й не зняті.

До юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вказаних підстав, відноситься обставина про те, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач мав дисциплінарне стягнення, а саме наказом КП «Київський крематорій» від 10 квітня 2015 року № 111-к його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 року у справі № 760/7894/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Ритуальної служби КП «Київський крематорій», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , про визнання протиправними дій відповідача, а саме директора Ритуальної служби КП «Київський крематорій» ОСОБА_2 при видачі 20 квітня 2015 року наказу № 111-к та скасування цього наказу відмовлено, оскільки мав факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни.

Тобто оголошена ОСОБА_1 догана не знята.

15 жовтня 2015 року ДАБІ у місті Києві було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким було встановлено, що головним інженером Ритуальної служби КП «Київський крематорій» ОСОБА_1 впродовж останніх років не виконувалися заходи по підновленню технічної документації, періодичного обстеження та належного утримання приміщень ритуального комплексу, кремаційного цеху та підземної галереї, проведення капітального ремонту та відновлення, що призвело в свою чергу до того, що зазначені приміщення перебувають у незадовільному стані та не можуть безпечно експлуатуватись, що є порушенням вимог статті 39-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Отже протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Такі обставини свідчать про систематичне невиконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, тому його звільнення з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відповідає положенням трудового законодавства.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська