ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 395/387/19

провадження № 22-ц/4809/1544/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Гольфіндер Сергій Костянтинович

відповідач - ОСОБА_2 , представник - адвокат Харченко Олександр Володимирович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2019 року у складі судді Орендовського В. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначав, що з 07 жовтня 2006 року перебував з відповідачем у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04 листопада 2009 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживали однією сім?єю, як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась донька ОСОБА_4 . Фактично шлюбні відносини між ними припинені у жовтні 2017 року. Відповідач не бажає вирішувати питання щодо розподілу спільного майна подружжя у добровільному порядку. Після розірвання шлюбу, у період фактичних шлюбних відносин, ними за спільні кошти був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому була проведена капітальна реконструкція. Були замінені всі вікна, двері, проведена реконструкція електричного живлення, внутрішній ремонт стін, реконструкція підлоги та ремонт стелі в кожній кімнаті, обкладена плиткою піч, зроблені відкоси на вікнах, проведені роботи з водовідведення. Зазначені роботи він виконав особисто у період з червня 2012 року по кінець листопада 2013 року. Приблизна сума реконструкції житлового будинку на той період склала 27 000 грн. (будівельні матеріали) та 17 000 грн. (вартість виконаних робіт). Вартість житлового будинку на даний час він оцінює у 100 000 грн. Право власності на житловий будинок було зареєстровано за відповідачем 18 жовтня 2017 року. Також йому стало відомо, що відповідач 18 червня 2018 року зареєструвала право власності на присадибну земельну ділянку, площею 0,2416 га, кадастровий номер :51:000:0014, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Присадибну ділянку на даний час він оцінює у 50 000 грн. Оригінали правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності на спірне майно знаходяться у відповідача.

Просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 54 кв. м., житлова площа 48 кв. м. та складові частини об?єкта нерухомого майна: криниця, сарай, погріб, об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2416 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 54 кв. м., житлова площа 48 кв. м. та складові частини об?єкта нерухомого майна: криниця, сарай, погріб. Визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2416 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Припинити право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 54 кв. м., житлова площа 48 кв. м. та складові частини об?єкта нерухомого майна: криниця, сарай, погріб за ОСОБА_2 Припинити право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2416 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено з тих підстав, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що спірне майно, яке зареєстровано за відповідачем 18 жовтня 2017 року та 18 червня 2018 року є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки воно є особистою власністю відповідача.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд фактично взяв до уваги правову реєстрацію житлового будинку, яка була проведена 18 жовтня 2017 року та присадибної земельної ділянки, яка була проведена 18 червня 2018 року. Тобто, на думку суду, після припинення фактичних шлюбних відносин між ним та відповідачем. При цьому суд не врахував обставини набуття житлового будинку, проведення його реконструкції та використання подружжям саме під час спільного проживання. Все майно, яке він мав у володінні та користуванні до жовтня 2017 року, було придбано разом з відповідачем. Іншого житла в нього не має, всі особисті речі залишились у спільному з відповідачем будинку. Також суд безпідставно відмовив йому у допиті свідків, чим порушив його права в частині надання доказів у справі.

Апеляційне провадження відкрито 13 вересня 2019 року (а.с.118), ухвалою від 24 вересня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 09 жовтня 2019 року (а.с.134).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що судом встановлено, що відповідачем особисто за власні грошові кошти у сумі 19 000 грн. 24 вересня 2012 року придбаний спірний житловий будинок у ОСОБА_5 , що підтверджується розпискою. Під час придбання будинку позивач знаходився на заробітках у інших регіонах України, тому у придбанні будинку участі не брав. Після придбання будинку реконструкція та перепланування будинку не здійснювалися, весь тягар за утримання будинку, в якому мешкає відповідач з двома неповнолітніми дітьми, лежав та лежить на ній. Позивач не надав суду доказів того, що у будинку проводилась капітальна реконструкція, твердження позивача не відповідають дійсності (а.с.124-128).

В засіданні апеляційного суду представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим, захищає право на проживання в будинку дітей позивача.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гольфіндер С.К. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені під розписку ( а.с.135,139,141, 146,147), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали на початок судового засідання призначеного в 11 год. 30 хв. і до його фактичного закінчення в 12 год.13 хв. (а.с.149-150).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року по 04 листопада 2009 року (а.с.10). Мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8-9).

Звертаючись з позовом до суду на підставі ст.ст.60, 69-71 СК України про поділ спільного майна подружжя житлового будинку та земельної ділянки, які придбані після розірвання 04 листопада 2009 року шлюбу, позивач позов про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України не подавав.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є тільки шлюб (ч.1 ст.36 СК України).

Разом з тим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу«Право спільної сумісної власності подружжя».

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що «для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно. Отже, якщо сторони й перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом на період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення статті 74 СК України на ці правовідносини не поширюється. Положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів».

Наведене свідчить, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, при вирішенні майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, однак позов про встановлення факту проживання взагалі не подано, тому в межах заявлених позовних вимог взагалі відсутні передбачені законом підстави для поділу спірного майна, як майна подружжя.

Зазначені норми закону суд першої інстанції не врахував.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про залишення позову без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2019 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко