ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/543/19
Провадження №2/477/513/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (не з`явилися),

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області, про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом первісно до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати договір довічного утримання від 07 жовтня 2013 року, укладений між ним та ОСОБА_4 .

Вказував, що згідно договору ОСОБА_4 взяв на себе на себе наступні види його матеріального забезпечення: оплату транспортних послуг щомісяця в сумі 1000 грн., у разі необхідності, а саме - хвороби, безпорадного стану - готувати йому їжу, прати, прасувати одяг, білизну та надавати інші види догляду, придбання ліків інші медичні витрати.

В свою чергу, позивач передав у власність ОСОБА_4 за договором довічного утримання належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,15 га, призначену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, та розташований на ній житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В 2016 році ОСОБА_4 помер, але його спадкоємиця дружина ОСОБА_2 , не виконує умови договору довічного утримання. Взагалі не надає ніякої допомоги, хоча він є інвалідом ІІІ групи і потребує догляду. Більш того, не здійснює утримання будинку, в якому він проживає, в зв`язку з цим з нього неодноразово стягувалася заборгованість, та на тепер будинок відключений від електропостачання.

Під час підготовчого судового засідання за ухвалою суду від 16 квітня 2019 року у приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області було витребувано копію нотаріально посвідченого договору довічного утримання, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 .

Також, за хвалою суду від 08 травня 2019 року до участі в справі було залучено в якості співвідповідача сина померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті батька.

Крім цього судом було витребувано та отримано копію спадкової справи, заведеної Вітовською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року підготовче судове засідання було

завершене і справа призначена до розгляду по суті.

Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали.

В судове засідання на розгляд справи вони також не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

В частина 1 та 2 статті 202 визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. (ст. 205 ЦК України).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст

правочину, посвідчувального напису. (ст. 209 ЦК України).

Крім того ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. (ст. 653 ЦК України).

В ЦК України у Главі 57 (ст.ст. 744-758) передбачені норми, які регулюють укладення та виконання договорів довічного утримання.

Так, в ст. 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 745 ЦК України).

В ст. 749 та 750 ЦК України передбачені обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). Так, в договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач при цьому може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

Припинення договору довічного утримання (догляду) відбувається у разі смерті відчужувача (ч. 2 ст. 755 ЦК України).

Крім того, в ч. 1 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно зі ст. 757 ЦК України обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом.

Як вбачається з матеріалів справи 07 жовтня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання (далі - Договір), посвідчений в той же день приватним нотаріусом Жовтневого державного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М. (реєстр. № 1411).

За умовами укладеного договору ОСОБА_4 , як набувач, взяв на себе наступні види довічного матеріального забезпечення ОСОБА_1 : оплату транспортних послуг щомісяця в сумі 1000 грн., у разі необхідності, а саме - хвороби, перебування в безпорадному стані та таке інше - готувати йому їжу, прати, прасувати одяг, білизну та надавати інші види догляду, а також повністю, незалежно від розміру, сплатити вартість послуг медичного персоналу, придбання ліків та інші медичні витрати.

В свою чергу, за цим Договором позивач ОСОБА_1 , як відчужувач, передав у власність ОСОБА_4 належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,15 га, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку за тією ж адресою.

Згідно з п. 11 Договору довічного утримання Набувач зобов`язався сплатити всі податкові та інші обов`язкові платежі та зобов`язався нести всі витрати, пов`язані з нерухомими майном, як власник, з моменту виникнення права власності, що визначено в п. 8 цього Договору.

В свою чергу, п. 8 Договору передбачено, що право власності набувача на житловий будинок з господарськими з побутовими спорудами виникає згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України з моменту реєстрації права власності. Право власності на відчужувану ділянку виникає у набувача відповідно до ст. 125 ЦК України, тобто з моменту реєстрації права власності.

В п. 22 договору сторонами було домовлено, що він може бути розірваний сторонами за їх домовленістю або за рішенням суду - за позовом однієї із сторін.

Крім того, п. 15 договору було передбачено, що ОСОБА_4 придбавав нерухоме майно за цим договором як спільне сумісне майно подружжя за згодою дружини - ОСОБА_2 .

В 2016 році ОСОБА_4 помер.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Заповіту ОСОБА_4 судом не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом.

Як вбачається зі спадкової справи ОСОБА_4 , витребуваної судом під час розгляду цієї справи, із заявами щодо спадщини після його смерті звернулися його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_2 в своїх заявах від 14 березня 2017 року повідомила нотаріусу про відмову від спадщини на спільне майно, набуте під час шлюбу, та про відмову від іншої спадщини на користь свого сина ОСОБА_3

Останній же, в заяві нотаріусу вказав про своє волевиявлення прийняти спадщину після смерті батька.

Таким чином він є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи з цього, єдиним спадкоємцем всього майна та прав і обов`язків після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_3 , в тому числі, згідно положень ст. 1218 ЦК України, до нього перейшли права та обов`язки набувача за договором довічного утримання від 07 жовтня 2013 року, укладеного з позивачем ОСОБА_1 .

В той же час, умови набувача за договором він не виконує.

Щомісячні суми на транспортні витрати не передає відчужувачу, будинок та ділянку не утримує, в наслідок чого через несплату за електроенергію будинок був відключений від електропостачання.

Позивач має інвалідність і хронічні хвороби, однак на лікування кошти відчужувачем (в даному випадку спадкоємцем ОСОБА_3 ) також не виділяються.

Тому суд погоджується з посиланням позивача що через невиконання умов договору довічного утримання з боку відчужувача є підстави для його розірвання.

В той же час, виходячи з того, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_3 , то вимоги до дружини померлого задоволенню не підлягають, оскільки вона не набула прав та обов`язків нового набувача за договором довічного утримання.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

За викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Договір довічного утримання (догляду) укладений 07 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 (відчужувачем) та ОСОБА_4 (набувачем), посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого (тепер - Вітовського) нотаріального округу Миколаївської області, реєстр № 1411 - розірвати.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання цього ж договору довічного утримання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено та підписано на 07 жовтня 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко