САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/541/18
Провадження №2/726/6/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа КП «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок» про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа КП «МТК «Калинівський ринок» про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обгрунтовує тим, що перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 , 30.09.2007 року разом із відповідачем за спільні кошти придбали двадцяти тонний контейнер площею 18 кв.м. на території МТК «Калинівський ринок» у секторі №4 на торгівельному місці №38, на підставі «контрактом купівлі-продажу майна» № 071130/03 від 30 вересня 2007року, якій зареєстрований на товарній біржі «Центральна». 14.03.2018 року позивач дізналась про продаж ОСОБА_2 без її відома вказаного контейнеру відповідачу ОСОБА_3 на підставі контракту купівлі-продажу майна» № 110210/01 від 10.02.2011 року. Вважає проданий контейнер об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним контракт купівлі-продажу вказано контейнера та витребувати його з незаконного володіння шляхом його відібрання, звільнення від речей та переданням ключів від приміщення позивачу.

Відповідач ОСОБА_3 надіслав до суду письмові заперечення порти позову в яких вказує, що у січні 2011 року ОСОБА_2 запропонував йому придбати 20-тонний контейнер площею 18 кв.м. на території МТК «Калинівський ринок» у секторі №4 на торгівельному місці №38 та він погодився на цю пропозицію. Зазначає, що під час укладання контракту купівлі-продажу, позивач присутня не була, однак на його переконання ОСОБА_1 знала про відчуження вказаного майна та не заперечувала проти цього. Заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.

Позивачка та її представники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що позивачка знала про придбання спірного контейнеру і будь-яких заперечень тривалий час не висловлювала, фактично підтримавши рішення колишнього чоловіка по відчуженню контейнеру. Заперечували необхідність письмової заяви другого з подружжя при відчуженні цінного майна, оскільки вартість контейнеру на момент його відчуження становила 100 гривень, і він є рухомим майном та розташований на торговельному місці. Відповідач та його представник вказували, що оскільки відповідач ОСОБА_2 є підприємцем і контейнер використовував для здійснення підприємницької діяльності, то це майно слід розглядати як його особиста приватна власність, що не потребує згоди другого з подружжя на відчуження майна. Заперечували проти висновку експерта наданого позивачкою і вказували, що даний контейнер відповідачу ОСОБА_3 не належить, а належить ОСОБА_4 згідно договору про надання в користування торговельного місця. Вважають, що позивачка не обґрунтувала порушення її прав і просили в позові відмовити та застосувати строк загальної позовної давності у три роки.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що в період спільного подружнього життя 30 він разом із дружиною за їх спільні кошти придбали спірний двадцяти тонний контейнер по контракту на товарній біржі «Центральна» і записали на нього.Після конфліктів він контейнер переписав на іншу особу, відповідача ОСОБА_3 за контрактом від 10.02.2011 року, про що дружині не повідомляв, так вони посварились і не спілкувались та після чого розлучились. Повідомив позивачці навесні 2018 року, що контейнер продав. Вказав, що під час продажу контейнеру відповідачу ОСОБА_3 казав йому, що необхідна згода дружини, тому що він придбаний в шлюбі, однак він сказав, що з нею все буде нормально він її умовить. З відповідачем ОСОБА_3 підтримував приятельські відносини. За яку суму продав контейнер точно сказати не може, але за значну більшу ніж в біржовій угоді. Залишив вирішення спору на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився двічі, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Представник третьої особи МТК «Калинівський ринок» в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, залишає вирішення даного спору на розсуд суду.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєструваний у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1921, згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно 27 вересня 2016року серії НОМЕР_1 .

У період спільного подружнього життя, 30.09. 2007 року подружжям було придбано 20-ти тонний контейнер площею 18 кв.м., який був встановлений на території МТК «Калинівський ринок» у секторі №4 на торгівельному місці №38, про що укладено контракт купівлі-продажу майна № 071130/03 від 30 вересня 2007 року, якій зареєстрований на товарній біржі «Центральна».

15.01.2019 року шлюб між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано, про що Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецький області складено відповідний актовий запис № 6 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 .

14.03.2018 року із відповіді МТК «Калинівський ринок» № 569 на адвокатський запит від 10.03.2018 року позивачу стало відомо про відчуження вказаного контейнеру, придбаного в шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 Встановлено, що позивач не давала письмової згоди на відчуження вказаного майна.

Так, згідно контракту купівлі-продажу майна № 110210/01 від 10.02.2011 року, зареєстрований на товарній біржі «Центральна», ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 20-ти тонний контейнер з ролетами площею 18,24 кв.м., який був встановлений на території МТК «Калинівський ринок» у секторі №4 на торгівельному місці №38-С.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З викладених обставин вбачається, що позивачка ОСОБА_8 не була присутня під час укладення оспорюваного правочину та дізналась про нього 14.03.2018 рок. Саме з цього часу починається перебіг строків позовної давності, а тому суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_3 та його представника про пропущення загального строку позовної давності, як підставу для відмови в позові. Належних та допустимих доказів в ході судового розгляду про те, що позивачці ОСОБА_1 було відомо про продаж спільного майна суду відповідачем ОСОБА_3 та його представником подано не було, а пояснення відповідача суд оцінює критично. Посилання позивача про те, що вона була відсутня під час укладання контракту підтверджується показами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Окрім того, стороною контрактів купівлі-продажу вказаного контейнера від 31.11.2007 року та від 10.02.2011 року є фізична особа ОСОБА_2 Останній не укладав вказані договори у якості фізичної особи-підприємця та відсутні відомості про використання ним нерухомого майна для здійснення підприємницької діяльності. За таких умов відсутні підстави розглядати вказане майно, як особиста приватна власність ОСОБА_2 , що не потребує згоди другого з подружжя на відчуження майна.

Згідно висновку експерту №18035 від 15.03.2018 року вартість 20-ти тонного контейнеру площею 18, 24 кв.м., якій встановлений на території МТК «Калинівський ринок» у секторі №4 на торгівельному місці №38С станом на 10.02.2011 року складала 271 146 гривень, що доводить належність відчужуваного майна до цінного майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вимогами ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 60 СК Українита статтею 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорівстосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Наведене обгрунтування узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду по справі 308/2205/16-ц від 11.02.2019 року.

В даному випадку укладення спірного правочину відповідачем ОСОБА_2 свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово.

Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд приходить до висновку про недійсність контракту купівлі-продажу майна № 110210/01 від 10.02.2011року, зареєстрований на товарній біржі «Центральна».цінного майна - 20-ти тонного контейнеру площею 18 кв.м., якій був встановлений на території МТК «Калинівський ринок» у секторі №4 на торгівельному місці №38, оскільки позивачка при укладенні оспорюваного правочину не надавала своєї згоди на відчуження такого майна, яка є спільною сумісною власності подружжя, як того вимагає частина третя статті 65 СК України.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від недобросовісного набувача не обмежене законом. Однак застосування судом при розгляді даного спору положень закону про витребування цінного спірного майна в зв`язку з визнанням недійсним правочину щодо його відчуження, з підстав такого відчуження без письмової згоди одного з подружжя, слід виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Отже позивачка має право за відсутності її згоди на відчуження спірного цінного майна на відповідну компенсацію вартості своєї частки відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Саме таку позицію викладено в постановах Касаційного цивільного суду Верховного суду України по справі 755/20923/14ц від 03.05.3018 року та по справі №389/3345/15-ц від 22.11.2018 року.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування майна з незаконного володіння відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягають. Позивач має право звернутись до суду з позовом про стягнення грошової компенсації вартості своєї частки відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 60-65 СК України , ст. ст. 202- 204, 208, 207, 215, 387 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа МТК Калинівський ринок» про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати недійсним контракт купівлі продажу майна № 110210/01 від 10.02.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу двадцятитонного контейнеру з ролетами площею 18,24 кв.м., який знаходиться на території МТК «Калинівський ринок» у секторі №4 на торгівельному місці №38С.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352. 40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352. 40 гривень .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. А. Асташев