ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 670/108/19
Провадження № 22-ц/4820/1557/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р. С., Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Дубова М.В.,

з участю апелянта,

представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року, суддя Волкова О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Відділу Держземагенства у Віньковецькому районі Хмельницької області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, (далі - управління), про встановлення факту накладення земельних ділянок та зобов`язання вилучити внесені з порушенням земельного законодавства координати в кадастрову карту України, визнати незаконними дії відповідача під час реєстрації права власності на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області.

В обґрунтування позову зазначила, що працівниками відповідача було допущено порушення земельного законодавства при здійсненні реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :02:004:0073 та :02:004:0074 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки реєстратори не перевірили фактичні обставини щодо місця розташування земельних ділянок, та не встановили наявність накладення вказаних земельних ділянок на сусідню земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим вона позбавлена можливості здійснити приватизацію земельної ділянки за вищевказаною адресою на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , інтереси яких вона представляє в процесі приватизації земельної ділянки.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26.06.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що судом неправильно встановлені фактичні обставини справи, не надано належної оцінки дослідженим доказам, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалення незаконного, необґрунтованого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник управління підтримала оскаржуване судове рішення, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, навела обґрунтування законності дій управління в процесі здійснення державної реєстрації спірних земельних ділянок та вказала на недоведеність позивачем обставини щодо накладення земельних ділянок.

В судовому засіданні апелянт підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 і на підставі доручення ОСОБА_5 і ОСОБА_4 здійснює приватизацію земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , в цьому ж населеному пункті, яка межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 .

Рішенням Нетечинецької сільської ради від 09.07.2013 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо надання йому у власність земельної ділянки орієнтованим розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд.

Рішенням Нетечинецької сільської ради від 30.09.2014 року ОСОБА_2 на території Нетечинецької сільської ради було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських споруд, по АДРЕСА_2 та передано земельну ділянку у власність.

Рішенням Нетечинецької сільської ради від 08.08.2014 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 , без погодження меж із спадкоємцями ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки останні безпідставно відмовилися від підписання протоколу погодження межі.

Згідно з кадастровим планом та відповідно до земельної технічної документації розмір земельної ділянки становить 0,2500 га.

Рішенням Нетечинецької сільської ради від 11.09.2013 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки орієнтовним розміром 0,48 га, з них для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , розміром 00,18 га.

18.02.2015 року Нетечинецька сільська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 на території сільської ради для ведення особистого селянського господарства та передано у власність земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку розміром 0,1805 га в АДРЕСА_2 .

Рішенням Нетечинецької сільської ради від 08.08.2014 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 , без погодження меж із ОСОБА_7 та спадкоємцями ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки останні безпідставно відмовилися від підписання протоколу погодження межі.

Згідно технічної документації розмір земельної ділянки становить 0,1805 га, спору із суміжними землекористувачами щодо меж та розташування земельної ділянки немає.

Відомості про вказані земельні ділянки було внесено до Державного земельного кадастру державними кадастровими реєстраторами відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області щодо земельної ділянки ОСОБА_2 - 28.08.2014 року ОСОБА_8 , щодо земельної ділянки ОСОБА_3 - 29.10.2014 року ОСОБА_9 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2019 року, 04.10.2014 року державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0073 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та споруд площею 0,25 га по АДРЕСА_2 , а 25.05.2015 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0074 площею 0,1805 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем своїх вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 116, 118 ЗК України передбачено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності та порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частиною першою статті 393 ЦК України встановлено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Частиною першою статті 153 ЗК України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно п. 8 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок, обтяжень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюється Державними земельними реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто обласного значення).

Частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором який здійснює таку реєстрацію.

Докази у справі вказують на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правомірно володіють земельними ділянками з кадастровими номерами :02:004:0073 площею 0,25 га та :02:004:0074 площею 0,1805 га, які розташовані по АДРЕСА_2 . Реєстрація вказаних земельних ділянок була проведена у відповідності з вимогами Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17.10.12., №1051.

Позивач ОСОБА_1 не надала доказів, які б спростували правомірність володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . вищевказаними земельними ділянками у зв`язку з існуванням накладення цих земельних ділянок на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Відсутні в справі також і докази неправомірних дій державних реєстраторів, які призвели до порушення права апелянта.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з урахуванням вимог ч. ч. 4, 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», в справі не встановлено обставин, які б вказували на незаконність дій кадастрового реєстратора при проведені реєстрації спірних земельних ділянок.

Сам по собі факт повідомлення ПП «Карат» про наявність накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :02:004:0073 та :02:004:0074 на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 не є доказом фактичного існування накладення та порушення права осіб, які мають на меті приватизувати земельну ділянку за вищевказаною адресою.

Судом також обґрунтовано звернуто увагу на ту обставину, що рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держземагентства у Віньковецькому районі Хмельницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною технічної документації та рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11.11.2014 року, які набрали законної сили, було встановлено відсутність будь-яких порушень права ОСОБА_1 , як представника інтересів спадкоємців ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки фактичні розміри земельних ділянок, які розташовані по АДРЕСА_3 відповідають межам і конфігурації земельних ділянок, визначеним у висновку експерта та в акті обстеження земельних ділянок комісією сільської ради.

Сама по собі відсутність погодження меж в акті не є підставою для того, щоб вважати рішення про приватизацію незаконним, а дії кадастрових реєстраторів по реєстрації таких земельних ділянок необґрунтованими.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради у затвердженні технічної документації за умови правових дій кожного із землекористувачів.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 11.07.2018, справа №263/11779/16-ц.

Таким чином доводи апелянта щодо незаконності дій кадастрових реєстраторів у зв`язку з тим, що не всі суміжні землекористувачі погодили межі земельних ділянок, які в послідуючому були приватизовані ОСОБА_2 та ОСОБА_10 слід визнати необґрунтованими.

Крім того необхідно також зауважити, що позивач фактично оспорює правомірність набуття ОСОБА_2 та ОСОБА_10 права власності на земельну ділянку, в той же час не визначаючи їх відповідачами (співвідповідачами) у справі, що порушує право останніх на судовий захист свого права.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.09.2019 року.

Судді