Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 368/389/16-ц

провадження № 61-23972 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Кагарлицька міська рада Київської області,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Кагарлицький земельно-кадастровий центр», Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у складі судді Кириченка В. І. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Кагарлицької міської ради Київської області, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» (далі - ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр»), Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі Київської області, про визнання незаконними та скасування рішень міської ради, визнання незаконними та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 2005 року на підставі договору дарування він та ОСОБА_4 отримали у дар від ОСОБА_5 кожен по 5/31 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

На час дарування земельна ділянка, на якій була розташована вищевказана частка будинку, а також земельна ділянка для її обслуговування, перебувала у користуванні дарувальника - ОСОБА_5 25 квітня 2006 року рішенням Кагарлицької міської ради Київської області йому та ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення Кагарлицької міської ради Київської області від 25 травня 2006 року № 24/3/4 він та ОСОБА_4 у рівних частках отримали у власність земельну ділянку площею 0,0072 га для ведення особистого селянського господарства і земельну ділянку площею 0,0088 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_2 , що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2006 року.

Отримавши вищевказані державні акти на право власності на земельну ділянку, він та ОСОБА_4 зрозуміли, що набули у приватну власність земельні ділянки, загальною площею 0,016 га, що не відповідає розміру їх частки у житловому будинку, а є значно меншою. У зв`язку з чим вони звернулись до Кагарлицької міської ради Київської області з заявою про надання дозволу на приватизацію частини земельної ділянки у розмірі, якого не вистачає для того, щоб розмір їх частки у житловому будинку відповідав розміру переданих у власність земельних ділянок.

Проте Кагарлицькою міською радою Київської області було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки право на безкоштовну приватизацію ними було використано. 28 травня 2009 року міською радою було відмовлено їм у викупі земельної ділянки у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок.

14 листопада 2006 року ОСОБА_3 згідно з договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_6 9/31 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . На підставі рішення Кагарлицької міської ради Київської області від 12 вересня 2008 року № 276-ХХХІ-У, 18 листопада 2009 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого остання є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0376 га по АДРЕСА_1 .

Вважав, що у зв`язку з переданням ОСОБА_3 у власність земельної ділянки у вищезазначеному розмірі порушено його право на отримання у власність земельної ділянки, яка б відповідала розміру його частки у нерухомому майні.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними та скасувати: рішення Кагарлицької міської ради Київської області від 29 грудня 2006 року № 110 у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,06 га, що розташована по АДРЕСА_1 ; рішення Кагарлицької міської ради Київської області від 12 вересня 2008 року № 276-ХХХІ-У у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0376 га по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 18 листопада 2009 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 , та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:461:0043.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кагарлицького районного суд Київської області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідачами порушено його право користування земельною ділянкою. ОСОБА_1 не підтверджено, що станом на 29 липня 2005 року загальний розмір земельної ділянки, на якій розташовано спірний житловий будинок, складав 0,0913 га і ця земельна ділянка перебувала у користуванні дарувальника, ОСОБА_5 , оскільки згідно з копією записів у Земельно-шнуровій книзі ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,03 га за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_3 , а іншій особі - ОСОБА_7 - належало 0,04 га для користування присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Крім того, у вищевказаній книзі є запис, який перекреслено, про належність ОСОБА_6 за цією самою адресою 0,06 га, але у колонці про підстави виникнення права на користування присадибною земельною ділянкою запис відсутній, унаслідок чого не є належним доказом про законність користування земельною ділянкою.

Крім того, позивач вказував, що загальна площа земельної ділянки, яка була приватизована ним та ОСОБА_4 , повинна була скласти 0,02945 га, а не 0,016 га, які вони приватизували. Проте 10/31 частки спірного житлового будинку від 0,04 га земельної ділянки на якій він розташований, що доведено позивачем, становить 0,013 га, що є менше ніж 0,016 га.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом є власником 10/31 частки спірного житлового будинку та земельних ділянок площею 0,0072 га, площею 0,0088 га, оскільки відповідно до договорів дарування від 31 січня 2014 року та від 12 березня 2014 року ОСОБА_4 подарувала позивачу належні їй частки у спільному нерухомому майні.

Позивачем не надано доказів, на підставі яких можливо було б зробити висновок щодо розміру та меж земельної ділянки, яка перебувала раніше у користуванні співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 . Отже, посилання ОСОБА_1 на порушення його прав на земельну ділянку є необґрунтованими. Відсутні також підстави вважати, що оскаржувані рішення Кагарлицької міської ради Київської області про передачу ОСОБА_3 у власність земельних ділянок винесені з порушенням норм ЗК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент прийняття Кагарлицькою міською радою Київської області рішення від 29 грудня 2006 року № 110 та рішення від 12 вересня 2008 року № 276-ХХХІ-У щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 не була розподілена між співвласниками відповідно до їхніх часток у належній їм на праві власності частки жилого будинку, а відповідно не була вилучена (викуплена) у встановленому законодавством порядку у користувачів (співвласників), які володіють більшою часткою будинку. Саме тому жодної правової підстави для виділення у власність та передачі ОСОБА_3 спірної земельної ділянки площею 0,0376 га не існувало.

Доводи особи, яка подала заперечення

У червні 2017 року ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 368/389/16-ц з Кагарлицького районного суду Київської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що станом на 29 липня 2005 року загальний розмір земельної ділянки, на якій розташовано спірний житловий будинок, складав 0,0913 га і ця ділянка перебувала у користуванні дарувальника частки у житловому будинку - ОСОБА_5 .

Згідно з копією записів у Земельно-шнуровій книзі ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,03 га за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_3 , а іншій особі - ОСОБА_7 - належало 0,04 га для користування присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.

Крім того, у вищевказаній книзі є запис, який перекреслено, про належність ОСОБА_6 за цією самою адресою 0,06 га, але у колонці про підстави виникнення права на користування присадибною земельною ділянкою запис відсутній, унаслідок чого він не є належним доказом законності користування земельною ділянкою.

Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено порушення його прав відповідачами і спірними рішеннями міської ради, державним актом на право власності на земельну ділянку виданим ОСОБА_3 , що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 19, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник