Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 638/15357/16-ц

провадження № 61-30834св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

суб`єкт оскарження - державний виконавецьДзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Атаманюк Петро Васильович,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою Комунального підприємства «Харківводоканал» на повідомлення державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Атаманюка Петра Васильовичапро повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23 березня 2017 року в справі за заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за касаційною скаргою Комунального підприємства «Харківводоканал» на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2015 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал», підприємство) звернулося до суду з указаною скаргою та просило скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23 березня 2017 року та зобов`язати державного виконавця Дзержинського (змінено назву на Шевченківський) відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Дзержинський ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області) Атаманюка П. В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 13 жовтня 2016 року, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, КП «Харківводоканал» посилалося на те, що 27 лютого 2017 року ним було передано на примусове виконання до Дзержинського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області судовий наказ від 13 жовтня 2016 року, виданий Дзержинським районним судом міста Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 7 355,20 грн. 29 березня 2017 року на адресу підприємства надійшло повідомлення з Дзержинського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття на виконання від 23 березня 2017 року. На його думку вказане повідомлення є необґрунтованим, оскільки підприємством, згідно з вимогами чинного законодавства, до заяви було додано квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, а саме 147,10 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Дзержинський районний суд міста Харкова ухвалою від 10 травня 2017 року у складі судді Штих Т. В. скаргу задовольнив частково. Скасував повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23 березня 2017 року, постановленого державним виконавцем Дзержинського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Атаманюком П. В. за виконавчим листом № 638/15357/16-ц, виданим Дзержинським районним судом міста Харкова.

Мотивував ухвалу суд першої інстанції тим, що при поданні заяви про примусове виконання стягувачем були додані документи на підтвердження сплати авансового внеску в розмірі, визначеному частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується копіями платіжних доручень від 08 лютого 2017 року. Відмовляючи в задоволенні скарги в частині зобов`язання державного виконавця Дзержинського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Атаманюка П. В. вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки вказаний державний виконавець станом на час розгляду скарги не працював у вказаному вище відділі, а також у зв`язку неможливістю зобов`язання судом наперед вчинити певні дії.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 02 серпня 2017 року ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2017 року в частині задоволення скарги скасував і постановив в цій частині нову. В задоволенні скарги КП «Харківводоканал» відмовив. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що відносно кожного боржника, заводиться окреме виконавче провадження, а Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості стягувачу сплатити авансовий внесок розділивши в розмірі 2 відсотки від суми, що підлягає стягненню, між виконавчими провадженнями за кількістю солідарних боржників, тому сума авансового внеску розраховується та підлягає сплаті за кожним виконавчим документом окремо. Дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання були вчинені відповідно до вимог чинного на той час законодавства та в межах його повноважень.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року КП «Харківводоканал» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року та залишити в силі ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2017 року.

Касаційна скарга КП «Харківводоканал» мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків від суми, що підлягає стягненню відповідно до кількості боржників, зазначених у виконавчому документі. Розмір авансового внеску залежить виключно від розміру суми, що підлягає стягненню. Помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що оплата авансового внеску повинна сплачуватися стягувачем за кожним виконавчим документом окремо. Крім того судом не враховано того, що частково сплачений авансовий внесок не повернутий державним виконавцем.

У листопаді 2017 року Шевченківський ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін, посилаючись на те, що це рішення є законним і обґрунтованим. Вказував на те, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що на кожного солідарного боржника, який вказаний у виконавчому документі, державним виконавцем відкривається окреме виконавче провадження, за яким державним виконавцем вчиняються виконавчі дії за кожним боржником. При поданні заяви на примусове виконання судового рішення стягувач мав би сплатити 147,10 грн авансового внеску, однак сплатив лише 49,04 грн (платіжне доручення від 08 лютого 2017 року № 516) авансового внеску, який було закріплено за іншим виконавчим провадженням в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 травня 2018 року справу № 638/15357/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року Дзержинським районним судом міста Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 7 355,20 грн.

16 лютого 2017 року КП «Харківводоканал» звернулося до Дзержинського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа № 638/1991/16, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_3

Виконавчий документ розподілений та переданий в провадження державного виконавця Атаманюк П. В.

Виходячи з суми, що підлягає стягненню за даним виконавчим документом - 7 355,20 грн, авансовий внесок складав 147,10 грн, що становить 2 відсотки від суми стягнення.

Однак до заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем доданий судовий наказ, платіжне доручення від 08 лютого 2017року № 516 на суму 49,04 грн (що складає лише третю частину авансового внеску) та копія довіреності представника.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції представник КП «Харківводоканал» - Ждан А. Ю., вона не заперечувала, що загальна сума авансового внеску за вищезазначеним наказом дійсно повинна складати 147,10 грн, тобто 2 відсотки від суми стягнення, проте оскільки за виконавчим документом є три солідарні боржники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , авансовий внесок повинен ділитися на кількість боржників.

Згідно з реєстром передачі заяв про відкриття виконавчого провадження та виконавчих документів з платіжними дорученнями про сплату від 16 лютого 2017 року КП «Харківводоканал» також було передано на виконання судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх користь суми заборгованості, і було додано платіжні доручення від 08 лютого 2017 року № 514 та № 515 на суми по 49,03 грн кожне.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ухвала апеляційного суду оскаржується лише у частині скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а тому переглядається Верховним Судом лише в цій частині.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Положення частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час вирішення скарги судами попередніх інстанцій, відповідно до якої, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, внесені стягувачем на окремий небюджетний рахунок, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій у спосіб та в порядку, що встановлені Міністерством юстиції України.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщостягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим (пункт 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23 березня 2017 року, постановленого державним виконавцем Дзержинського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Атаманюком П. В. за виконавчим листом № 638/15357/16-ц, виданим Дзержинським районним судом міста Харкова, апеляційний суд виходив з того, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання були вчинені відповідно до вимог чинного на той час законодавствата в межах його повноважень, оскільки при подані заяви про виконання судового рішення, стягувачем не було сплачено авансовий внесок у розмірі, визначеному частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій.

Вказаний висновок апеляційного суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, з огляду на таке.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 636/9278/16-ц (предметом оскарження у якій були дії державного виконавця аналогічні діям державного виконавця, що оскаржуються у цій справі та з одним і тим же стягувачем) дійшов наступного висновку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року № 15123/03, § 45).

У частині другій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа) закріплено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що визначенням положеннями частини другої статті 26 Закону обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості. Конституційний Суд України зазначив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеним положеннями частини другої статті 26 Закону правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

Враховуючи гарантії, закріплені у статтях 55, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державного виконавця щодо повернення без виконання виконавчого документа з мотивів несплати авансового внеску, не можуть вважатись правомірними.

Таким чином висновок апеляційного суду про правомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є помилковим.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України передбачено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України, однак зі зміною мотивів задоволення скарги в частині скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у редакції цієї постанови.

Оскаржувана ухвала в частині залишення без змін ухвали місцевого суду щодо вирішення вимог скарги про зобов`язання державного виконавця Дзержинського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Атаманюка П. В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 13 жовтня 2016 року, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова не оскаржена, тому в силу положень частини першої вищенаведеної статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» задовольнити.

УхвалуАпеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року в частині вирішення скарги Комунального підприємства «Харківводоканал» щодо скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання скасувати, ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2017 рокув частині вирішення цих вимог скарги залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун В. П. Курило