РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/2026/19

Провадження № 22-ц/4815/1200/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Красовський О.О.

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий Боймиструк С.В.

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2019 року у справі за поданням державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області про примусове проникнення до житла боржника,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначав, що на виконанні у Рівненському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває виконавче провадження АСВП № 52633717 з виконання виконавчого листа № 2-6361/11 від 31.05.2012 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 551 642, 00 грн.

Оскільки добровільно борг ОСОБА_1 не було сплачено, в зв`язку з цим просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , а саме до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення оцінки вищевказаного майна та подальшої реалізації для повного та своєчасного виконання виконавчого документа № 2-6361/11 від 31.05.2012 року.

Державним виконавцем вказано, що ним неодноразово здійснювалися виходи за місцем знаходження майна боржника з метою проведення опису та арешту даної квартири, також вживалися численні заходи щодо належного повідомлення боржника про час та місце проведення виконавчих дій та вимагалося надати безперешкодний доступ, але дані повідомлення були залишені без уваги боржником.

Враховуючи те, що при неодноразовому виході за місцем знаходження майна боржника, потрапити до квартири неможливо, виконати умови проведення оцінки майна у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» - неможливо, а тому просить суд дозволити примусове проникнення (входження) до майна боржника, а саме до квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2019 року подання задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області - Потоні Д . О. на примусове проникнення до житла боржника - квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення оцінки майна.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою, винесеною з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що ні матеріали справи №570/2026/19, ні матеріали виконавчого провадження ВП 52633717 не містить жодного доказу про те, що боржника було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом державним виконавцем/експертом-оцінювачем до житла, про призначення часу і дати проведення відповідних виконавчих дій, чи обізнаність боржника про проведення таких виконавчих дій.

Крім того, вказує, що відсутнє фіксування державним виконавцем в актах державного виконавця того факту, що боржник якимось чином перешкоджав державному виконавцеві/експерту-оцінювачу в доступі до будинку. Натомість, з акту державного виконавця від 05.04.2019 слідує, що останній не зміг потрапити до будинку боржника, в зв`язку з тим, що боржника не було вдома, що свідчить про те, що жодних перешкод боржником державному виконавцеві не створювалося, а відповідна виконавча дія не була проведена державним виконавцем в зв`язку з тим, що боржника не було належним чином проінформовано про час проведення відповідної дії, та про необхідність бути присутнім у цей час вдома.

Тобто, вважає, що подані державним виконавцем матеріали про примусове проникнення до житла не свідчать про те, що боржник належним чином повідомлявся про намір державного виконавця вчиняти виконавчі дії, що передбачали доступ до житла боржника, та про те, що боржник чинив цьому перешкоди та не надав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

За наведеного вважає, що задоволення судом першої інстанції подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 є протиправним, передчасним, таким, що порушує гарантовані Конституцією України права щодо недоторканості власників житла.

З цих підстав просив, скасувати ухвалу Рівненського районного суд Рівненської області від 03 липня 2019 року.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник АТ "Ощадбанк" - адвокат Маркович Ю.В. твердження апелянта про відсутність інформування його, щодо примусового виконання рішення суду вважає безпідставними та надуманими.

Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження №52633717 окрім актів державного виконавця від 21.09.2018 та 05.04.2019, які направлялися на адресу боржника, наявні інші процесуальні документи, які доводились до його відома, а саме постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09.11.2018, а також виклик державного виконавця від 09.11.2018, якими відповідно своєчасно було проінформовано боржника про виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду

Враховуючи наведене просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві, державний виконавець Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області - Потоня Д.О. зазначає, що Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, не передбачено повідомляти боржника про проведення виконавчий дій щодо виїзду державного виконавця для виявлення, опису та арешту майна боржника, про призначення дати та часу проведення відповідних виконавчих дій.

Враховуючи наведене просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Представник ОСОБА_1 адвокат Запорожець І.А. в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник банку та ДВС в судове засідання не з`явилися, хоч завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подали, а тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що надані до суду матеріали містять достатньо доказів того, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та свого обов`язку виконати рішення суду, чинить перешкоди державному виконавцю, направлені на його виконання, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій, уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Судом установлено, що на виконанні у Рівненському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває виконавче провадження АСВП № 52633717 з виконання виконавчого листа № 2-6361/11 від 31.05.2012 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 551 642, 00 грн.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржником не здійснено.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби, боржник пенсію не отримує, у трудових та цивільно-правових правовідносинах не перебуває, у боржника відсутні відкриті рахунки у банківських установах, інформація про джерела отримання доходів відсутня.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої у боржника ОСОБА_1 на праві власності перебуває 1/2 двокімнатної квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

01.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: 1/2 двокімнатної квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно вищезгаданої довідки належить ОСОБА_1 (оскільки боржником не було надано, в добровільному порядку доступ до житлового приміщення для його подальшого опису та реалізації, державним виконавцем на підставі даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було здійснено виконавчі дії щодо опису належного боржнику майна).

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.п.4,13 ч.3 тст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Державний виконавець звертається до суду із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем вживались всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого листа №2-6361/11 від 31.05.2012, виданого Рівненським міським судом Рівненської області.

Разом з тим, ОСОБА_1 , рішення суду не виконує, всі виклики до державного виконавця ігнорує, доступу до квартири, що перебуває у приватній спільній частковій власності, не надає.

Державним виконавцем на адресу боржника за місцем реєстрації направлялись на ім`я ОСОБА_1 виклики державного виконавця , що є прямими доказами про уникнення боржника від виконання грошових зобов`язань (а.с.9,10).

Крім того, звернення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до державного виконавця із клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження свідчить про те, що боржнику було достеменно відомо про наявність виконавчого провадження №52633717 (а.с.6).

01.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме Ѕ двокімнатної квартири, що за адресою : АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1

21.09.2018 державним виконавцем разом з представником стягувача ПАТ "Державний ощадний банк України" повторно здійснено виїзд за місцезнаходженням майна, для огляду описаного та арештованого майна, однак потрапити до квартири було неможливо, про що складено акт державного виконавця.

09.11.2018 державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та направлено до відома боржнику та вручено останньому, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, наявною в матеріалах справи (а.с.8,11).

05.04.2019 державним виконавцем разом з представником стягувача ПАТ "Державний ощадний банк України" повторно здійснено виїзд за місцем знаходження майна боржника, для огляду описаного та арештованого майна, однак потрапити до квартири було неможливо, про що складено акт державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, висновки суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця щодо примусового проникнення до житла правильними.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неповідомлення боржника про виходи державного виконавця до його помешкання, не можуть бути підставою для скасування ували суду, враховуючи його обізнаність про наявне виконавче провадження та здійснення вимог державного виконавця про надання доступу до житлового приміщення.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Матеріали справи свідчать лише про умисне ухилення боржника від виконання рішень суду, оскільки тривалий час останній не сплатив стягувану жодної суми щодо погашення вищезгаданої заборгованості.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 вересня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків