Справа № 159/1954/13-ц
Провадження № 4-с/159/13/19
У Х В А Л А

09 жовтня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Бакай Л.О.,

з участю головного державного виконавця Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, на постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук Світлани Валеріївни від 14.08.19 р. про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

27.08.19 р. заявницею було подано до суду вказану вище скаргу.

13.09.19 р. заявницею було подано до суду заяву про відвід головуючому у справі судді, що обґрунтована тим, що 03.09.19 р. нею було отримано копію ухвали від 27.08.19 р. про прийняття справи до провадження. Зазначає, що у рішенні Ковельського міськрайсуду Волинської області від 30.04.13 р. зазначено, що заборгованість ОСОБА_2 за станом на 28.03.13 р. за кредитним договором складає 102 695 грн, 15 коп.. А у рішенні Луцького міськрайсуду від 22.06.09 р. зазначено, що за станом на 15.04.09 р. заборгованість ОСОБА_2 за кредитом складає 102 001 грн, 56 коп.. Суддя Логвинюк І.М. (абз. 3 на стор. 3) покликається на це рішення, але умисно не з`ясовує повно та всебічно всі обставини, що стосуються рішення суду від 22.06.09 р. - чи вступило воно в силу, чи виконано на час ухвалення рішення 30.04.13 р.), не надає правової оцінки договору поруки З 5134 від 12.05.09 р. (чи може він бути доказом, на підставі якого сума 102 695 грн, 15 коп. підлягає стягненню з неї як поручителя, хоча оцінити докази по справі є обов`язком суду. Покликаючись на ст. 212 ЦПК України, зазначає, що у цивільній справі є заочне рішення Луцького міськрайсуду від 22.06.09 р., у мотивувальній частині якого зазначено, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 за станом на час розгляду справи судом заборгованість за кредитним договором не повернув, чим порушив умови укладеного з ним кредитного договору, тому вимога позивача про розірвання такого договору до задоволення не підлягає. У резолютивній частині рішення щодо цієї позовної вимоги рішення не ухвалене. Вважає, що суддя мала б з`ясувати відповідно до ст. 213 ЦПК України, чи постановлялось у справі додаткове рішення. Покликаючись на ст. 220 ЦПК України, зазначає, що суддя мала б витребувати цю справу з Луцького міськрайсуду у зв`язку з розглядом справи № 159/1 954/13 ц провадження № 2/159/616/13, у якій ухвалила 30.04.13 р. завідомо неправосудне рішення, для з`ясування всіх обставин справи. Але суддя вирішила справу у 12 ти денний строк з дня відкриття провадження у справі, нічого не з`ясовуючи, внісши у рішення дані, що не відповідають дійсності (стор. 3, абз. 1,3), зазначивши, зокрема, що вона як відповідач зобов`язувалась у кредитному договорі № 2 942 від 04.05.07 р. нести відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору як солідарний боржник у повному обсязі; вчасно повернути суму кредиту, вчасно та у повному обсязі сплачувати відсотки по кредитному договору. Вона ж таких зобов`язань у кредитному договорі від 04.05.07 р. не могла брати, так як на час його укладання не була поручителем. Суддя у рішенні від 30.04.13 р. незаконно зазначає, що, дійсно, заборгованість за кредитом за станом на 28.03.13 р. склала 102 695 грн, 15 коп. згідно з розрахунком банку. Розрахунок банку (п. 7 додатку) не є належним та допустимим доказом з огляду на положення ст. ст. 58, 59 ЦПК України, що діяли на час ухвалення рішення. 12.07.13 р. за підписом суді видається виконавчий лист, на підставі якого прийнята оскаржувана постанова. Суддя Логвинюк І.М. допустила зазначені нею у скарзі порушення, своїм рішенням посприяла у тому, що за одним кредитним договором № 2 942 від 04.05.07 р. банк «отримав» 2 про стягнення однієї і тієї ж кредиторської заборгованості: в сумі 102 001 грн, 56 коп. із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно: в сумі 102 659 грн з неї. Це незаконно, однак, на сьогодні має місце. Тому вважає, що суддя Логвинюк І.М. прямо зацікавлена в результатах розгляду цієї справи, що свідчить про конфлікт інтересів і є підставою для заявлення їй відводу відповідно до п. 3 ст. 36 ЦПК України. Тому заявляє відвід головуючому - судді Логвинюк І.М..

У судове засідання заявниця, її представник, представники заінтересованих осіб не з`явились, хоча, кожна зокрема, ці особи, які беруть участь у справі, належно повідомлені. Причини неявки суду не повідомлено.

Суд вважає, що розгляд порушеного питання можливий у відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Особа, чиє рішення оскаржується, своєї думки з приводу заяви про відвід висловлювати не забажала.

Вирішуючи заяву про відвід, суд враховує, що підстави для відводу судді визначені ст. 36 ЦПК України. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у, зокрема, ст. 36 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

З підстав, зазначених у, зокрема, ст. 36 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку судового засідання. Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у п. п. 1 - 4 ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, ст. 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Відповідно до положень ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі.

У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З врахуванням доводів заявниці суд, дослідивши ті матеріали справи, що стосуються розглядуваного питання, приходить до висновку, що доводи заявниці є надуманими та заявлений відвід необґрунтованим.

Рішення суду Ковельського міськрайсуду Волинської області від 30.04.13 р. набрало законної сили. Доводи заявниці є виявом її незгоди з прийнятим судовим рішенням та його суб`єктивної оцінки.

Тому відвід слід визнати необґрунтованим та зупинити провадження у справі до вирішення питання про відвід головуючого - судді Логвинюк І.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ст. 40 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відвід головуючому судді Логвинюк І.М. визнати необгрунтованим.

Провадження у справі зупинити до вирішення питання про відвід головуючого - судді Логвинюк І.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ЦПК України.

Головуючий:І. М. Логвинюк