Номер провадження: 22-ц/813/6748/19
Номер справи місцевого суду: 520/661/18
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 24 червня 2019 року за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, суб`єкт оскарження: державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамара Георгіївна, боржник: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення та вчинити дії по виконанню виконавчих листів, виданих Київським райсудом м.Одеси від 26.02.2019 року у справі 520/661/18, у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», при цьому скаржник посилався на те, що дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Свою скаргу він обґрунтовував тим, що діями державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюхи Т.Г., порушені його права і законні інтереси у відкритих виконавчих провадженнях №58694092, №58694250, №5850953, які були видані Київським райсудом м.Одеси.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24 червня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 24 червня 2019 рокута постановити нове рішення, яким скаргу про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала суду необґрунтована та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інтенції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинами справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2019 року, ухваленим по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа КП ЖКС «Вузівський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, стягнуто з ОСОБА_2 матеріальна шкода у розмірі 42410 гривень, моральна шкода у розмірі 2000 гривень, судові витрати у розмірі 8112,34 гривень.

26.02.2019 року Київський райсуд м.Одеси видав виконавчі листи №520/661/18 щодо примусового виконання судового рішення та 22 березня 2019 року виконавцем Першого Київського ВДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюхою Т.Г. було відкрито виконавче провадження. 22.03.2019 року державним виконавцем направлений виклик боржнику за адресою вказаною у виконавчому документі.

10.04.2019 боржник ОСОБА_2 з`явилась на прийом та повідомила, що з 2016 року у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає, постанови про відкриття виконавчих проваджень не отримувала, про рішення Київського районного суду по справі № 520/661/18 нічого не знала та має намір його оскаржити. ОСОБА_2 було вручено постанови про відкриття виконавчих проваджень, ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження.

На даний час Київським райсудом м.Одеси розглядається заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-я особа: КП ЖКС «Вузівський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири. (на час розгляду скарги заява не розглянута).

10.06.2019 року державним виконавцем на підставі довідки з КП «БТІ» ОМР від 12.12.2018 року, яку було надано 10.06.2019 року ОСОБА_1 , винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, після отримання інформації щодо права власності, державним виконавцем було накладено арешт, а тому суд першої інстанції вважав, що державним виконавцем були виконанні всі дії, які передбачені законом в межах його повноважень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового викання рішень у спосіб та в порядку, які встановленні цим рішенням.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що зобов`язання щодо своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій виконавцем Капелюхою Т .Г. не були виконанні, оскільки з моменту відкриття виконавчих проваджень понад двох місяців заходи примусового виконання рішень, передбачені ст.10 Закону «Про виконавче провадження», не застосовувались.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону «Про виконавче провадження» арешт майна накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч.7 ст.26 цього закону.

Положенням ч.7 ст.18 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно, після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт.

Як вбачається з матеріалів справи у заяві про примусове виконання рішення суду ОСОБА_1 наполягав на накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить боржнику на праві власності, проте з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем арешт на вказане майно не був накладений. Крім того у постанові про накладання арешту від 15.05.2019 року арешт накладений не в повному розмірі суми, що підлягала стягненню з боржника, не зазначено загальної площі квартири, кількості кімнат, поверху, на якому розташована квартира, що суперечить вимогам ч.3 п.2 ст.56 Закону «Про виконавче провадження».

На підставі фактичних обставин справи, судом встановлено, що з часу відкриття виконавчого провадження виконавцем Капелюхою Т.Г. не вчинено виконавчих дій, спрямованих на виявлення та звернення стягнення на кошти, транспортні засоби, доходи та на інше майно боржника, з тим, щоб своєчасно виконати рішення суду.

Окремо колегією суддів взято до уваги, що згідно з п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі ч и особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 24 червня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.10.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький