справа №619/2227/19
провадження №2/619/1020/19
УХВАЛА

04 жовтня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.

Імена (найменування) учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 .

Суть питання, що вирішується ухвалою.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути майнову шкоду у розмірі 72336,80 грн, завданої внаслідок ДТП, яка відбулася 13 квітня 2017 року за участю автомобіля «HYUNDAI ACCENT» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та мотоцикла «Yamaha» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , та витрати на проведення оцінки у розмірі 2019,60 грн.

Суддею ОСОБА_4 подана заява про самовідвід, яка обґрунтована тим, що ним розглядалося кримінальне провадження №619/1288/19 по обвинуваченню ОСОБА_3 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000558 від 14.04.2017. У вказаному провадженні 24 вересня 2019 року ухвалено вирок, яким вирішено, в тому числі, цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка відбулася 13 квітня 2017 року за участю автомобіля «HYUNDAI ACCENT» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та мотоцикла «Yamaha» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Частинами 1 та 2 ст.40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених 27.07.2006 року Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН за №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06 у справі «Білуха проти України», від 15.07.2010 у справі «Газета «Україна-Центр» проти України») важливим питанням є довіри, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Як вбачається з матеріалів справи суддя Болибок Є.А. розглядав кримінальне провадження №619/1288/19 по обвинуваченню ОСОБА_3 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 24 вересня 2019 року під головуванням судді ухвалено вирок, яким вирішено, в тому числі, цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка відбулася 13 квітня 2017 року за участю автомобіля «HYUNDAI ACCENT» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та мотоцикла «Yamaha» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Підстави для самовідводу судді передбачені ст.36-37 ЦПК України.

Частиною 1 статті 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Зважаючи на те, що суддею було ухвалено судове рішення у справі щодо ДТП, яка відбулася 13 квітня 2017 року, наслідки від вказаної дорожньо-транспортної пригоди є предметом спору в даній цивільній справі, та з метою усунення будь-яких сумнівів у неупередженому ставленні судді до розгляду даної справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про самовідвід.

За правилами ч.1 ст.40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 14, 31, 33, 36-41 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Болибока Євгена Анатолійовича у справі 619/2227/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди.

Справу передати для повторного автоматизованого розподілу в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після з моменту її підписання суддею.

Суддя Є. А. Болибок