КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/4789/15-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/10757/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нерухомим майном, виділення в натурі частки у нерухомому майні,

в с т а н о в и в :

у лютому 2015 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просив зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у володінні, користуванні спірною квартирою, виділити в натурі належну йому на праві спільної часткової власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником 1/3 частки спірної квартири, власником 2/3 часток квартири є його сестра ОСОБА_2 Відповідачі перешкоджають йому у користуванні та володінні цією квартирою, відмовляються надати ключі від квартири з можливістю виготовити дублікат для себе.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2018 позов задоволено частково. Зобов`язано відповідачів не чинити перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 25.07.2018, ухваленою за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2018 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 після розгляду справи у апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову Апеляційного суду м. Києва та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання не чинити перешкод, суд першої інстанції виходив із необмеженості прав спільного сумісного власника на користування квартирою, проте не врахував, що позивачем не заявлено вимог про вселення в квартиру, а відтак відсутнє бажання самого позивача вселятися в квартиру. Вважає, що за відсутності бажання на вселення у квартиру з метою проживання у цій квартирі висновок суду про застосування до спірних правовідносин ст. 155 ЖК України є помилковим.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Оскільки ОСОБА_3 не був присутнім під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його апеляційна скарга містить доводи, які були відсутні у апеляційній скарзі ОСОБА_2 відповідно до статті 370 ЦПК України суд розглядає скаргу ОСОБА_3 в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду за скаргою іншої особи.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статі.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2013 ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .Власником іншої 2/3 частини цієї квартири є ОСОБА_2 Спірна квартира складається із двох суміжних кімнат, загальною площею 45,2 кв м, житловою площею 29,8 кв м. Позивач не проживає у даній квартирі, ключів від вхідних дверей квартири не має.

Між позивачем та відповідачами склалися неприязні стосунки, відповідачі не впускають позивача до квартири, не надають йому ключі від неї. Позивач намагався вирішити спір у позасудовому порядку, звернувшись до відповідачів з пропозицією надати ключі від вхідних дверей квартири для виготовлення їх дублікату для власного користування, проте останні на пропозицію не відреагували.

Свідок ОСОБА_4 , яка є дочкою позивача та свідок ОСОБА_5 , яка є дружиною позивача надали покази, у який вказали, що ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача та ОСОБА_3 , який є його вітчимом не впускають позивача до спірної квартири.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, чим порушують права позивача щодо користування своєю власністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що співвласник спірної квартири ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди у користуванні цією квартирою. Дані обставини були предметом перевірки у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , а тому при розгляді даної справи не досліджуються.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач не заявляв вимогу про вселення, то він не бажає вселення у спірну квартиру і суд безпідставно зобов`язав відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач самостійно на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Відтак той факт, що позивач обрав спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою, а не шляхом вселення не свідчить про відсутність бажання позивача вселитися у спірну квартиру та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивач також просив виділити йому в натурі належну йому 1/3 частину квартири, що свідчить про його бажання користуватися належним йому майном.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом статті 155 ЖК України також не спростовують висновків суду, оскільки дана норма передбачає гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру).

Позивач звернувся за захистом своїх прав як співвласник спірної квартири.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог ч. 1 цієї статті.

Оскільки за правилами ч. 3 ст. 377 ЦПК України провадження у справі не може бути закрите з підстав смерті одного з відповідачів, рішення суду першої інстанції не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 377, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Постанова складена 24.09.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик