УХВАЛА

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 485/75/19

провадження № 61-17857ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ТОВ «Автокредит Плюс», у якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 13 січня 2016 року № ZROOA100000125, укладений між ним та ТОВ «Автокредит Плюс», стягнути із відповідача на свою користь 102 668 грн 73 коп.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 суму платежів, сплачених на виконання договору лізингу № ZROOA100000125 від 13 січня 2016 року в розмірі 50 008 грн 86 коп.

Зобов`язано ОСОБА_1 після отримання внесених ним платежів, повернути ТОВ «Автокредит Плюс» отриманий за лізингом автомобіль марки "ІКСО SAMAND LX", 2005 року випуску, номер кузова (шассі) НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що оспорюваний позивачем договір є нікчемним, а тому за правилами реституції підлягають поверненню позивачу лише грошові кошти в розмірі 50 008 грн 86 коп., що становить вартість автомобіля.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року змінено.

Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 суму платежів, сплачену лізингоодержувачем на виконання договору лізингу № ZROOA100000125 від 13 січня 2016 року в розмірі 101 968 грн 73 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду, виходив з того, що на користь позивача підлягає стягненню вся сума грошових коштів, сплачених за спірним договором лізингу, який є нікчемний у зв`язку з недотриманням його форми, тобто 101 968 грн 73 коп.

У жовтні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ТОВ «Автокредит Плюс» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, у якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» є стягнення коштів, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 102 668 грн 73 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 485/75/19 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про визнання договору недійсним.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Вказівка у резолютивній частині постанови Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Автокредит Плюс» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 рокуслід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів відмовити.

Суддя В. С. Жданова