РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/840/19

Провадження № 22-ц/4815/1013/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року, ухваленого в складі судді Панас О.В., у справі №569/840/19,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що що вона та відповідач ОСОБА_2 є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною інвалідом першої групи Б та непридатний до трудової діяльності. ОСОБА_3 постійно проживає з нею, вона здійснює догляд за ним та несе витрати пов`язані з його утриманням та лікуванням. Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_3 , його стійку непрацездатність, позивач не може самостійно в повній мірі матеріально забезпечувати усі його потреби та сплачувати усі витрати.

Відповідач здійснює підприємницьку діяльність та отримує прибуток, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому непрацездатному сину, який такої допомоги потребує.

Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 10000 грн. щомісячно

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1338 грн. 75 коп., щомісячно, починаючи з 15.01.2019 року на період його непрацездатності.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. в прибуток державного бюджету .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, зокрема і дітей-інвалідів, які досягли повноліття. Відповідач не подав жодних доказів, що він не може надавати матеріальну допомогу своєму сину, який проживає з матір`ю.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Судом не враховано, що те що він не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі так як на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина. Крім того, позивач не довела, що дохід непрацездатного сина не забезпечує належний рівень для його проживання і що він потребує такого утримання. Вказує, що позивач разом із сином з 2005 року проживають у Німеччині, однак документів отримуваних доходів нею та сином не надано. Припускає, що позивач отримує доходи від здачі квартири в оренду.

Просив суд рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог .

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного .

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З гідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною інвалідом першої групи підкатегорії Б (з порушенням психіки) безтерміново із діагнозом: помірна розумова відсталість з елементами аутизму, стійкою соціальною та трудовою дезадаптацією, непридатний до трудової діяльності.

Згідно заключення психіатра ЦПЗН від 10.08.2005 року ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду, занять з реабілітологом, дефектологом.

Наявність у ОСОБА_3 інвалідності підтверджується доданими медичними документами, зокрема довідкою МСЕК серії НОМЕР_1 від 24.10.2013 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 17.06.2005 р. з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 30% від заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.02.2006 року по справі № 2-2405/06 ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 02 жовтня 2006 року відповідач працює в ТзОВ ПІІ «Ізотерм-С» на посаді директора. Окрім того, працює директором ТзОВ "Барліг" за сумісництвом, а також, він зареєстрований як самозайнята особа в ДПІ у м. Рівному.

Відповідно до договорів оренди землі №19669758 та №19670274 із ПСППП «Здолбунівське» згідно яких йому було нарахована орендна плата і за земельний пай за 2018 рік.

Таким чином, у середньо місячний дохід відповідача становить 10710 грн.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненнянею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі викладеного, суди дійшли вірного висновку, що відповідач в силу вимог статті 198 СК України зобов`язаний утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги.

При вирішення питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 200 СК України, за якими суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей та те, що відповідач отримує постійний дохід у виді заробітної плати, орендної плати та дохід від підприємницької діяльності наявність на його утриманні іншої неповнолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягнення аліментів у розмірі 1338,75 грн щомісячно є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її обґрунтованості не спростовують відтак підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 вересня 2019 року.

Головуючий:

Судді :