Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/4811/15-ц

провадження № 61-33785 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б .І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник позивача - Євтодьєв Анатолій Олександрович ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

у складі судді Юзькової О. Л. від 14 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М. від 14 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

(далі - ПАТ КБ «Укрсоцбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна.

Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2008 року між Банком та

ОСОБА_4 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/7409, відповідно до якого Банк надав останній кредитні кошти у розмірі 618 000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,00 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 12 червня 2023 року.

На забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором

у той самий день між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 виступає майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором.

За умовами договору іпотеки ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності майно, а саме: квартиру

АДРЕСА_1 .

Прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором від 13 червня

2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» виконало своєчасно та належним чином, надавши позичальникові грошові кошти, що підтверджується випискою за рахунком, доданою до позовної заяви, а взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконувала, порушувала строки повернення кредиту у зв`язку з чим станом на 19 лютого 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 31 348 847,37 грн за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

З урахуванням наведеного ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту від 13 червня

2008 року у розмірі 31 348 847,37 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі догорову купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня

2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості у сумі 31 348 847,37 грн за кредитним договором від 13 червня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки,

а саме: квартиру АДРЕСА_1 й належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк»

від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати

у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальником не виконувалось належним чином взятіна себе зобов`язання за кредитним договором, а також не виконувалось зобов`язання відповідачем за іпотечним договором. Тому є підстави, передбачені умовами договору іпотеки та Законом України «Про іпотеку», для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення, а саме: встановлено початкову ціну предмета іпотеки у розмірі 10 771 815,00 грн.

У іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції при задоволенні позову Банку, дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки. Доповнюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року № 6-1935цс15, зазначаючи, що вартість предмета іпотеки встановлена судом першої інстанції відповідно до звіту фахівця з оцінки майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року поновлено

ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 761/4811/15-ц з Шевченківського районного суду м. Києва та зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року системою автоматизованого розподілу визначено суддю-доповідача у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, ухвалюючи судові рішення, неправильно застосували норму матеріального та процесуального права, не повно з`ясували всі обставини справи.

Зазначає, що суд не перевірив розрахунок за пенею, не витребував більш детальний розрахунок заборгованості за основною сумою кредиту, не роз`яснив сторонам право на спростування розрахунку по заборгованості.

Вважає, що позивач повинен був звернутися з позовом до ОСОБА_4 , яка виступає позичальником за кредитним договором.

Крім того, зазначає, що суди проігнорували доводи щодо застосування строку позовної давності, який був пропущений при подачі позову.

Зазначається, що іпотекодавцю не надсилалася досудова вимога, тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/7409, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_4 кредитні кошти

у розмірі 618 000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,00 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 12 червня 2023 року.

На забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором

у той самий день між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 02-10/2346, відповідно до якого ОСОБА_2 виступає майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором.

За умовами договору іпотеки ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності майно, а саме: квартиру

АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 4.5.4. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Зобов`язання за договором позики ОСОБА_4 не виконувала, у зв`язку з чим, за розрахунком Банку, станом на 19 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 348 847,37 грн за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя

статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею

38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У пункті 4.5.4. договору іпотеки від 13 червня 2008 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо

у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону

України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суди належної уваги не звернули, не врахували, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк», суди допустили порушення вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» необхідно відмовити.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Разом з тим, оскільки оскаржувані судові рішення скасовуються з відмовою у позові, то підстав поновлювати їх виконання немає.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотекишляхом продажу майна, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець