Справа № 137/1233/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голота О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області з зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 01.05.2018 р. о 13:48 год. На 346 км. Автодороги М-12 Стрий-Знам`янка, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 виконуючи розворот, в порушення п. 10.1 ПДР України, допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 2113, дн.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу. Зазначає, що позивачу була заподіяна матеріальна шкода (пошкоджено автомобіль) у розмірі 12469,38 грн. Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.05.2018 р. ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 124КУпАП.

Враховуючи винність дій відповідача у вчинені ДТП 01.05.2018 р., нанесення матеріальних збитків, які є доведеними, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 12469,38 грн., витрати зі сплати судового збору та 1100,00 грн. вартість оцінки вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу.

22.02.2019 р. Літинським районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення (а.с. 118-120) яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та вирішено стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 12 469 (дванадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн. 38 коп. та 704,80 грн. судового збору.

10.04.2019 р. заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22.02.2019 р. задоволено. Скасовано заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22.02.2019 р. по справі № 137/1233/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

У судовому засіданні 18.09.2019 р. позивач ОСОБА_1 повідомив суду, що протокол про адміністративне правопорушення про ДТП складався на місці за його присутності. Зі слів відповідачки, ОСОБА_1 стало відомо, що транспортний засіб останньої застрахований та сторони обмінялись телефонним номерами. Позивач зазначив, що ще під час повідомлення своєї страхової компанії про страховий випадок йому стало відомо про неплатоспроможність страхової компанії відповідача. Оскільки позивачу не вдалось звернутись з претензією до безпосередньо страхової компанії відповідача про стягнення шкоди, тому був змушений звернутись до суду із позовом безпосередньо до винуватця ДТП. Позов підтримав.

Представник позивача - адвокат Халабуда А.М. у судовому засіданні позов також підтримав та просив його задовольнити. Просив стягнути з відповідача витрати за заподіяну матеріальну шкоду, проведення експертизи та витрати зі сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась.

Представник позивача - Огойко А.А. у судовому засіданні наголосив на тому, що цивільно-правова відповідальність його довірительки була застрахована над тим транспортним засобом, котрим вона здійснювала керування 01.05.2018 р. Із посиланням на правову позиції Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/16-ц, практику судів апеляційної інстанції, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Тому просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Так, постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.05.2018 р. (а.с. 6) ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 124 КУпАП. Відповідно до змісту постанови 01.05.2018 р. о 13 год. 48 хв. на 346 км. автодороги М12 ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи розворот, в порушення п. 10.1 ПДР України не надала переваги в русі транспортному засобу «ВАЗ 21113», д.н.з НОМЕР_2 , який рухався у попутнуму напрямку, внаслідок чого допустила зіткнення з вказаним автомобілем. Обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку звіту за № 06/18-М095 (а.с. 7-11) вартість (збитків), завданих пошкодженням транспортного засобу ВАЗ 21113 реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження, станом на дату оцінки становить 12469,38 грн. (включаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, матеріали фарбування). Актом огляду (а.с. 13-14) зафіксовані ушкодження наявні на автомобілі ОСОБА_1 Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15) вбачається, що власником автомобіля ВАЗ 21113, дн.з. НОМЕР_2 , являється ОСОБА_1 Ремонтною калькуляцією (а.с.17-22) вказується вартість відновлювальних робіт. Додатком за № 6 (а.с.24) вказується вартість транспортного засобу станом на 15.06.2018 р. Згідно відомостей додатку № 7 (а.с.25-26) позивач вказує про вжиття ним заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_2 про необхідність прибути для участі у технічному огляді пошкодженого транспортного засобу. Додаток № 12 (а.с.33-38) містить фото фіксацію об`єкту оцінки - пошкодженого транспортного засобу.

При прийнятті рішення судом врахував позицію представника відповідача зазначену у заяві про перегляд заочного рішення та оголошену під-час судових дебатів про те, що належним відповідачем має виступати СТ «Домінанта», а не відповідач ОСОБА_2 , адже відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018 р., покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зазначена позиції зазначена у п. 73 вищенаведеної постанови Верховного Суду.

Суд погоджується із даним висновком та не ставить його під сумнів, але при прийнятті рішення керується п. 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зі змісту якої вбачається, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до п. 33.1.4. ч. 33.1. ст. 33 Закону України № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

У відповідності до положень ч. 37.1. ст. 37 Закону України № 1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 1) навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 2) вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Так, дослідивши надані по справі докази, суд зазначає, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів, котрі б підтверджували, що відповідач ОСОБА_2 зверталася у відповідності до вимог п. 33.1.4. ст. 33 Закону України № 1961-IV до власного страховика страхову компанію «Домінанта» з письмовим повідомленням про про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Дійсно в матеріалах справи міститься заповнене від імені ОСОБА_2 повідомлення про настання страхового випадку (а.с. 87-89), однак ні в матеріалах справи ні під час судового розгляду суду не надано доказів того, що страховик отримав повідомлення про настання страхового випадку. Твердження представника відповідача, про те, що відповідно до акту прийому-передачі документів від 01.06.2018 року, за яким його довірителька ОСОБА_2 передала в страхову компанію «Домінанта» копію постанови по справі, відповідно до якої останню визнано винною у справі про адміністративне правопорушення не береться до уваги, оскільки дане твердження не підтверджувалось будь-якими належними та допустимими доказами та спростовано у судовому засіданні стороною позивача.

Також не можуть братись до уваги твердження представника відповідача, як підставу для відмови у задоволенні позову, що позивач ОСОБА_1 не був присутній 01.05.2018 р. на місці ДТП, адже предметом позову являється завдання шкоди майну належному позивачу, що і доводиться матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15).

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Підсумовуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не повідомила свого страховика СК «Домінанта» про настання страхового випадку, як наслідок у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, тому відшкодування завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків має відбутися безпосередньо коштом особи заподіювача такої шкоди, тобто за рахунок відповідача ОСОБА_2 .

Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, тому суд на підставі ст.141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 768,40 гр.

Що стосується стягнення витрат в сумі 1100 гривень за проведення оцінки вартості збитку колісного транспортного засобу ВАЗ 21113, державний номер НОМЕР_2 , суд вважає необхідним відмовити в такому стягненні, оскільки суду не надано доказів оплати такої оцінки.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 43, 77, 80, 81, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 33, 34, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, враховуючи право позиції викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018 р. п. 72, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 17.05.2010 р., ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Липовецьким РВУ МВС України у Вінницькій області 27.06.1995 р., ІПН НОМЕР_7 , матеріальну шкоду у розмірі 12 469 (дванадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн. 38 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 17.05.2010 р., ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Липовецьким РВУ МВС України Вінницькій області 27.06.1995 р., ІПН НОМЕР_7 , 704,80 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.