Ухвала

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 497/644/16-ц

провадження № 61-35383св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що офіційно вона не заміжня, у період із жовтня 2000 року по вересень 2015 року проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який на момент їхнього спільного проживання був вдівцем і мав на утриманні двох неповнолітніх дітей. Вони проживали спільно за адресою: АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. Відповідач, за рахунок сімейних заощаджень, які сформовано від її підприємницької діяльності та заробітної плати, придбав майно. Нерухоме майно спочатку було оформлене на її ім`я, а згодом, у 2012 році переформлено на ім`я ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просила встановити факт проживання однією сім`єю, без державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період із жовтня 2000 року по вересень 2015 року та визнати об`єктом спільної власності: нежитлове приміщення, загальною площею 92 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 56,2 АДРЕСА_4 ; автомобіль марки «GEELY MGRAND» 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаного майна.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із жовтня 2000 року по грудень 2013 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : нежитлове приміщення, загальною площею 92 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_5 ; автомобіль марки «GEELY MGRAND» 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини вказаного майна.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони у період із жовтня 2000 року по грудень 2013 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а спірне майно є їхньою спільною сумісною власністю, що підтверджено фотознімками та показами свідків.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що згідно з пунктом 1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Фактами, про які заявлено самою ОСОБА_1 при укладенні договорів купівлі-продажу та передачі в іпотеку нерухомості, які посвідчені нотаріально, спростовуються обставини, зазначені у її позові про те, що спірне нерухоме майно, придбане за час спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти сторін. При цьому посилання позивача на те, що вона підписала договір купівлі-продажу від 24 грудня 2012 року та іпотечний договір із ОСОБА_2 на прохання відповідача і відомості про її особисту приватну власність та неперебування у зареєстрованому та фактичному шлюбі вказані у договорах також на прохання відповідача, не можуть бути взятими до уваги, оскільки належних доказів, які б підтверджували ці посилання позивачем не надано. Крім того, повністю аналогічні відомості вказані ОСОБА_1 при посвідченні договору дарування від 15 січня 2014 року в іншого нотаріуса, за яким вона відчужила квартиру своїй дочці і де відповідач не виступав стороною договору.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Судукасаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що апеляційним судом не надано правової оцінки залученої до матеріалів справи ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 20 липня 2016 року справа № К/800/17497/16, якою за її касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у справі № 815/1093/14 категорія № 6.3 від 18 червня 2014 року до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, доводи визнано обґрунтованими та справу призначено до розгляду. Крім того, Болградським районним судом Одеської області відкрито провадження у справі № 497/468/17 провадження № 2/497/435/17 за її позовом про визнання неукладеним іпотечного договору, змін до іпотечного договору про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави та визнання недійсною боргової розписки. Суд, не зважаючи на наявність у матеріалах справи підтвердження другої групи інвалідності, безпідставно стягнув з неї суму судового збору.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подала до суду додаткові пояснення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2018 рокупризначити до судового розгляду на 02 жовтня 2019 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик