Справа №538/1535/19
Провадження по справі №2/538/572/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Лохвиця

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Бондарь В.А. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лохвицької районної спілки споживчих товариств, Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофіс", Приватного підприємства "Бюро послуг та консультацій", приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмили Володимирівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Крючкової Тамари Віталіївни про визнання недійсним правочинів та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

24.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , Лохвицької районної спілки споживчих товариств, Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофіс", Приватного підприємства "Бюро послуг та консультацій", приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмили Володимирівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Крючкової Тамари Віталіївни, в якому просив визнати недійсним правочини та визнати право власності.

Суддя, вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вбачається, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ст. 20 Господарсько процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

Згідно п. 1 ч. 2 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є в тому числі: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Згідно ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначається в пункті 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судам», господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: 1) участь у спорі суб`єкта господарювання; 2) наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; 3) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів позову, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою - підприємцем звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , який є фізичною особою - підприємцем, Лохвицької районної спілки споживчих товариств, Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофіс", Приватного підприємства "Бюро послуг та консультацій", приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмили Володимирівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Крючкової Тамари Віталіївни про визнання недійсним правочинів та визнання права власності, тобто вбачається спір, що виник між суб`єктами господарювання.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суддя дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та має бути вирішений господарським судом.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі «Конвенція») кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі «ЄСПЛ», «;Суд») у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Статтею 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено право особи на розгляд її справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За приписами ЦПК України (у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року) рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності).

З наведеного вбачається, що розгляд справи Лохвицьким районним судом Полтавської області, як судом загальної юрисдикції з порушенням правил предметної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та безумовною підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В зв`язку з чим, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лохвицької районної спілки споживчих товариств, Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофіс", Приватного підприємства "Бюро послуг та консультацій", приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмили Володимирівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Крючкової Тамари Віталіївни про визнання недійсним правочинів та визнання права власності слід відмовити.

Разом з тим суддя роз`яснює, що відповідно Господарського процесуального кодексу України позивач може звернутись з даним позовом до відповідного господарського суду за правилами господарського судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лохвицької районної спілки споживчих товариств, Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофіс", Приватного підприємства "Бюро послуг та консультацій", приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмили Володимирівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Крючкової Тамари Віталіївни про визнання недійсним правочинів та визнання права власностівідмовити.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького районного

суду Полтавської області В.А.Бондарь