П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року місто Маріуполь

справа № 264/3427/18

провадження № 22-ц/804/2362/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Баркова В.М., Мироненко І.П.

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Матвєєвої Ю.О. від 18 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

19 червня 2018 року Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28 жовтня 2014 року у розмірі 115 693,26 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 28 жовтня 2014 року з відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 128 740,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування.

Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та станом на 02 травня 2018 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 115 693,26 грн, яка складається з: 101 020,90 грн - заборгованість за кредитом, 14 672,36 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 28.10.2014 року по 14.12.2017 року.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором б/н від 28 жовтня 2014 року в розмірі 115 693 гривень 26 копійки, а також судовий збір у розмірі 1 762 грн.

12 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2019 року в частині стягнення відсотків по кредиту та ухвалити нове про стягнення на користь позивача заборгованності за кредитним договором в розмірі реально отриманих позичальником грошових коштів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Додана до позовної заяви копія анкети-заяви щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не можуть бути належними та допустимими доказами укладання між сторонами кредитного договору, та ознайомлення його, як позичальника з існуючими штрафними санкціями за неналежне виконання фінансових зобов`язань. Виходячи з правового аналізу діючого законодавства Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки на них відсутній підпис позичальника, тож не можливо встановити, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить отримання телефонограм особисто ОСОБА_1 , його представником та представником позивача, а також поштове повідомлення про вручення судової повістки відповідачу 18 вересня 2019 року, причини неявки в судове засідання сторони не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 120 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою таких відсотків за користування кредитом: у розмірі 0,01% річних за користування кредитом у пільговий період, у розмірі 37,20% річних за користування кредитним лімітом на суму залишку заборгованості за кредитом після закінчення пільгового періоду з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно з цiєю статтею ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ».

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг обслуговування після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем (а.с. 25).

За змістом довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 відповідачу 14 листопада 2014 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 120 000,00 грн., а 11 грудня 2017 року - зменшено до 00,00 грн. (а.с. 12).

З наданої позивачем виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами у період з 14 листопада 2014 року по 29 грудня 2017 року (розраховувався кредитною картою, знімав гроші у банкоматі, поповнював картку готівкою).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по картковим рахункам відповідача, останній раз ОСОБА_1 погашав кредит 29 грудня 2017 року шляхом поповнення карти готівкою у відділенні банку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 28 жовтня 2014 року станом на 02 травня 2018 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 101 020,90 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 28.10.2014 року по 14.12.2017 року в розмірі 14 672,36 грн.

Враховуючи, що з 29 грудня 2017 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 28 жовтня 2014 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник, що ним не оспорюється), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 жовтня 2014 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.10.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.06.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 жовтня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції зробив суперечливий, та такий, що ґрунтується на припущеннях висновок про наявність правових підстав для стягнення на користь банку 14 672,36 грн процентів за користування кредитом за недотримання умов кредитного договору як таких, що передбачені договором. Суд погодився, що розмір та підстави стягнення визначені сторонами в самому договорі, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, що є неприпустимим, фактично визнавши Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у своєму рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, треба зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 14 672,36 грн підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні вимог банку в цій частині, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2014 року в розмірі 101 020,90 грн.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», сплатив судовий збір в розмірі 1 762,00 грн, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму 101 020,90 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1 538,54 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1 057,20 грн., а повинен був сплатити 2 643 грн (1 762,00 грн.?150 %). Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а тому з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 057,20 грн, а в дохід держави належить стягнути суму недоплаченого при подачі апеляційної скарги відповідачем судового збору в розмірі 1 585,80 грн (2 643 грн-1057,20 грн).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням вищевказаних вимог процесуального закону з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 481,34 грн. (1538,54 грн- 1057,20грн).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» процентів за користування кредитом в розмірі 14 672,36 грн скасувати і в цій частині ухвалитии нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 14 672,36 грн.

Резолютивну частину рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2019 року викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Старий Крим міста Маріуполя Донецької області, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 жовтня 2014 року у сумі 101 020 (сто одна тисяча двадцять) гривень 90 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Старий Крим міста Маріуполя Донецької області, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 481(чотиреста вісімдесят одна) гривня 34 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) в дохід держави (Отримувач коштів : ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Код банку отримувача (МФО):899998 Рахунок отримувача: 6001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1 585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 80 копійок у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко