Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 643/7099/16-ц

провадження № 61-7501св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу

Погрібний Дмитро Ігорович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Котелевець А. В., Піддубного Р. М., від 21 лютого 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 жовтня 2007 року між ним та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк», банк), правонаступником якого є ПАТ «Укрcоцбанк», був укладений договір кредиту № 834/18-27/35/7-169, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 83 798 доларів США зі сплатою 12% річних строком до 04 жовтня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту 05 жовтня

2007 року між ним та банком було укладено договір іпотеки

№ 834/19-27/35/7-247, за умовами якого позичальник передав банку в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 . Вказував, що у кредитному договорі відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, необхідні для його укладення, а саме: відповідач при укладанні спірного договору кредиту не здійснив детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту); не визначив належно реальну процентну ставку; не визначив та не вказав про абсолютне значення подорожчання кредиту у грошовому вигляді, підсумовування всіх платежів, здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; не зазначив про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсними укладені 05 жовтня 2007 року з

ПАТ «Укрсоцбанк» договір кредиту № 834/18-27/35/7-169 та договір іпотеки № 834/19-27/35/7-247.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова, у складі судді

Погасій О. Ф., від 17 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір кредиту № 834/18-27/35/7-169, укладений

05 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрcоцбанк». Визнано недійсним іпотечний договір № 834/19-27/35/7-247, укладений 05 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрcоцбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібним Д. І., зареєстрований у реєстрі за № 386. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком судової економічної експертизи від 20 лютого 2018 року № 22936 встановлено, що під час укладання договору кредиту банк приховав від ОСОБА_1 повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. З огляду на зазначене, районний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 уклав спірні договори під впливом обману, а банк використав нечесну підприємницьку діяльність, що тягне за собою недійсність спірних договорів кредиту та іпотеки. Строк позовної давності позивачем не пропущено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, рішення районного суду скасовано та ухвалено нову постанову.У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при укладенні кредитного договору від 05 жовтня 2007 року № 834/18-27/35/7-169 сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим чинним законодавством України для цього виду правочину: визначені сума кредиту, відсоткова ставка, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обов`язки сторін й інші умови. За 10 днів до укладення оспорюваного кредитного договору банком було надано в письмовому вигляді попередню інформацію про умови кредитування фізичних осіб на придбання нерухомості на первинному ринку, а позивач своїм особистим підписом підтвердив, що він ознайомлений з інформацією щодо наявних в АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, у тому числі стосовно його зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту за кожною з них, та отримав всі необхідні роз`яснення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив висновки судової економічної експертизи та не взяв до уваги, що у позивача не було волевиявлення на укладання кредитного договору у розмірах та на умовах, які фактично встановлені в результаті експертного дослідження. На думку заявника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачу бракувало знань для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, а при отриманні кредитних послуг він був введений банком в оману, а відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

09 липня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 жовтня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту

№ 834/18-27/35/7-169, відповідно до умов якого позичальнику надано грошові кошти у сумі 83 798 доларів США зі сплатою 12% процентів річних з кінцевим терміном погашення 04 жовтня 2022 року (т.1, а. с. 14-19).

Відповідно до пункту 1.2 договору кредиту кредит надається з метою інвестування у будівництво відповідно до договору про пайову участь в будівництві.

Пунктом 2.1 договору кредиту передбачено, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових грошей в іноземній валюті з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу кредитора в гривні та прийняттям суми в гривнях для перерахування на цілі, визначені пунктом 1.2 цього договору.

05 жовтня 2007 року банком видано ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 83 798,00 доларів США, що еквівалентно 423 179,90 грн, на підтвердження чого надано заяву на видачу готівки № 11, підписану отримувачем

(т. 1, а. с. 168).

05 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 834/19-27/35/7-247, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку з метою забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за вказаним договором кредиту майнові права на об`єкт інвестування - квартиру № 133 , загальною площею 97,68 кв. м, що будується по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 20-21).

18 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до умов якої

з 20 жовтня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних (т. 1, а. с. 108-109).

02 лютого 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору кредиту, відповідно до умов якого у зв`язку з введенням будинку до експлуатації та укладенням відповідних додаткових угод сторони внесли зміни до певних пунктів договору (т. 1, а. с. 110).

04 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 3 до договору кредиту, згідно умов якого договір кредиту викладено у новій редакції (т. 1, а. с. 111-115).

24 грудня 2012 року банк та ОСОБА_1 уклали договір про внесення

змін № 4 до договору кредиту, згідно умов якого рефінансовано існуючу заборгованість шляхом зміни валюти кредиту з доларів США на гривню за курсом 8,10 грн за 1 долар США та погоджено графік погашення вказаної заборгованості (т. 1, а. с. 118-119).

Згідно висновку судової економічної експертизи від 20 лютого 2018 року

№ 22936 показник загальної вартості кредиту, обрахований та вказаний банком у додатку № 1 (детальний розпис сукупної вартості кредиту) до кредитного договору від 05 жовтня 2007 року № 834/18-27/35/7-169, не відповідає умовам кредитного договору у частині загальної вартості кредиту, суми нарахованих відсотків за весь період дії договору. За даними додатку № 1, складеного банком, загальна сума відсотків за весь період дії договору кредиту вказана у розмірі 77 093,33 доларів США. Проведеним дослідженням встановлено, що сума нарахованих відсотків за весь період дії договору кредиту становить 76 247,00 доларів США. Загальна вартість кредиту за даними додатку № 1 вказана у сумі 165 023,19 доларів США, за даними дослідження даний показник встановлений у розмірі

160 296,39 доларів США. В обсязі наданих матеріалів встановлено, що розраховані відповідно до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, згідно з умовами кредитного договору від 05 жовтня 2007 року

№ 834/18-27/35/7-169 (на момент його укладання), показники сукупної вартості кредиту становлять: реальна процентна ставка (у процентному значенні) - 12,95%; абсолютне значення подорожчання кредиту

(у грошовому виразі) - 76 498,39 доларів США. Кредитний договір

від 05 жовтня 2007 року № 834/18-27/35/7-169 не містить інформації щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Розраховані у відповідності до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту згідно з умовами кредитного договору від 05 жовтня 2007 року № 834/18-27/35/7-169 показники реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту не відповідають зазначеним у кредитному договорі (т. 2, а. с. 6-14).

Встановлено, що за 10 днів до укладення оспорюваного кредитного договору, а саме 26 вересня 2007 року, банк надав позивачу у письмовому вигляді попередню інформацію про умови кредитування фізичних осіб на придбання нерухомості на первинному ринку. При цьому позивач на останньому аркуші вказаного документу своїм особистим підписом підтвердив, що він ознайомлений з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно його зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту за кожною з них, та отримав всі необхідні роз`яснення (т. 1, а. с. 101-102).

У запиті на отримання кредиту від 26 вересня 2007 року, підписаному позивачем, останній підтвердив, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Також позивач підтвердив відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому банком інформації, в тому числі про умови отримання, користування та повернення кредиту (т. 1, а. с. 96).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Врахувавши зазначені вимоги закону, умови договору кредиту від 05 жовтня 2007 року № 834/18-27/35/7-169 та інші докази, подані сторонами, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про те, що при укладенні спірного договору вимоги статті 203 ЦК України,

статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не порушені, правові підстави, передбачені статтею 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним (та задоволення похідних вимог) відсутні, оскільки банком перед укладенням кредитного договору було ознайомлено позичальника з основними умовами кредитування. Текст підписаного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, які позивач інвестував у будівництво житла. Неодноразова зміна сторонами умов договору кредиту та часткове виконання позичальником умов кредитного договору на протязі майже дев`яти років свідчать про те, що ним схвалені умови договору кредиту та підтримувались правовідносини, які виникли між ним і банком на підставі оспорюваного договору кредиту.

За змістом статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване у судовому рішенні.

Суд апеляційної інстанції належним чином оцінив висновок судової економічної експертизи від 20 лютого 2018 року № 22936, зазначивши, що у висновку не встановлено факту порушення прав позивача у зв`язку з укладенням оспорюваного договору та, відповідно, підстави для визнання спірного договору недійсним.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович