Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1157/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.,

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б. у смт. Черняхові

по цивільній справі № 293/1157/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути із відповідачки борг за договором позики в сумі 27 000 грн.

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 12.03.2015 року ОСОБА_1 під розписку позичила у нього 27 000 грн, які зобов`язалася в подальшому повернути. 11.04.2016 року він звернувся до відповідача з претензією про повернення коштів протягом 10 днів з дня отримання претензії. Проте, станом на 01.11.2016 року відповідач кошти не повернула. Виходячи із наведеного та посилаючись на положення статей 1046, 1047 ЦК України просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошовий борг в сумі 27000 (двадцять сім тисяч)гривень згідно боргової розписки від 12.03.2015 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що в розписці не вказано, що 12.03.2015 року вона отримала 27 000 грн. в борг та зобов`язується їх повернути, а тому не можна вважати, що спірні правовідносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Вона працювала продавцем у відповідача в кіоску. На початку березня 2015 року позивачем було виявлено недостачу на суму 27 000 грн., а тому він пред`явив претензію на зазначену суму, вважаючи, що недостача відбулася з її вини та вмовив написати розписку. Проте кошти у сумі 27 000 грн. вона від позивача не отримувала.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що обставини справи № 551/408/16-ц не подібні до спірних правовідносин та регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 12 березня 2015 року ОСОБА_1 написала розписку, згідно якої зобов`язувалася віддати борг в сумі 27000 грн. ОСОБА_2 (а.с.3).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на вимогу позивача кошти відповідачкою не повернуті, а тому згідно положень статей 1046, 1047 ЦК України позика підлягає поверненню.

Проте, погодитись з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини перша та друга статті 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками(ч.2 ст.1046 ЦК).

Тобто, зазначений договір є реальним і породжує для його сторін настання правових наслідків лише після передачі коштів. Зокрема, в такому випадку позикодавець набуває права вимагати борг, а позичальник обовязок його повернути.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Разом з тим, в даному випадку суд помилково вважав, що між сторонами укладено договір позики, оскільки розписка, на яку посилався позивач як на підставу укладення договору позики, факту передачі коштів, а отже, і укладення договору позики не підтверджує.

Зокрема, у вказаній розписці зазначено, що відповідачка зобов`язувалася віддати борг в сумі 27000 грн. Проте, в розписці не зазначено походження цього боргу.

Заперечення відповідачки про здійснення нею в інтересах позивача підприємницької діяльності підтверджуються повідомленням Коростенської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с.43) та повідомленням Головинської селищної ради (а.с.76).

Ці обставини позивач не заперечив та не спростував.

За наведених обставин суд безпідставно стягнув з відповідачки спірні кошти як позику, оскільки достатніх підстав для цього не було.

У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Згідно зі ст.141 ЦПК на користь відповідачки також підлягають стягненню понесені нею судові витрати.

Керуючись ст. 268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 826 грн.80 коп. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 26.09.2019 року.