Провадження № 22-ц/4808/1175/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 182639,93 грн, моральної шкоди в розмірі 50000 грн, завданої залиттям квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Домбровської Г.В. в м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на четвертому поверсі. Поверхом вище власником двокімнатної квартири є відповідачка. 26 червня 2017 року його квартиру було затоплено з вини відповідача. Згідно експертної оцінки вартість відновлювальних робіт з ремонту квартири становить 182 639,93 грн. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що внаслідок залиття його квартири йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях та значних хвилюваннях, погіршенні стану здоров`я. Зазначену моральну шкоду позивач оцінив у 50 000,00 грн, які просив стягнути з відповідача. Враховуючи вказане, просив стягнути з відповідача на свою користь 182 639,93 грн завданої матеріальної шкоди, 50 000 грн моральної шкоди та 1512 грн витрат на складання експертного висновку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, необгрунтованість і незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не встановлено причини залиття квартири та особу, відповідальну за завдану шкоду. Апелянт вказує, що відповідач не повідомляла про виникнення аварійної ситуації в своїй квартирі управляючу компанію балансоутримувача багатоквартирного будинку, не впускала представників управляючої компанії у свою квартиру. Вказане, на думку ОСОБА_1 , свідчить, що відповідачка вдавалася до дій, спрямованих на приховання слідів та наслідків аварії інженерного обладнання в своїй квартирі. Апелянт зазначає, що вина відповідача встановлена Актом виявлення пошкоджень від 08.07.2017, а причиною наявності води в квартирі відповідача є вихід з ладу інженерно-технічного обладнання у квартирі ОСОБА_3 , що призвело до залиття водою його квартири.

Крім того апелянт зазначив, що судом першої інстанції обмежено його в доступі до правосуддя, оскільки йому безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань: про витребування письмових доказів у відповідача, витребування письмових доказів у ТДВ «Івано-Франківськзалізобетон», та про проведення поліграфії з використанням детектора брехні. Про жодні з вищезазначених клопотань нічого не зазначено в оскаржуваному рішенні. Також, позивач вважає, що його вимога про відшкодування моральної шкоди взагалі не розглядалась судом.

27 серпня 2019 року представник ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, з апеляційною скаргою не погоджується та вважає її безпідставною. Представник відповідача зазначила, що ОСОБА_1 разом із сім`єю постійно проживає в селі, у спірну квартиру навідується раз на місяць, а тому позивачу не було достовірно відомо, що було причиною наявності вологи у його квартирі та коли це сталося. Будівельно-технічна експертиза наявності події залиття квартири, її причин та винних осіб позивачем не ініціювалась. На думку відповідача, відсутні будь-які докази наявності факту затоплення квартири позивача з вини відповідачки, а позов побудовано на припущеннях. Крім того, Акт про пошкодження квартири не відповідає формі, яка затверджена п.2.3.6. Наказу Державного комітету з питань житлового господарства від 17.05.2005 № 76.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечила, зважаючи на законність рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем Акт виявлення пошкоджень від 08.07.2017 не містить будь-яких відомостей щодо факту затоплення його квартири та особи, з вини якої сталося таке затоплення. З метою з`ясування причин залиття квартири та осіб, винних в такому залитті експертиза сторонами не заявлялася, відповідних експертних висновків суду не було надано, а тому суд прийшов до висновку про недоведеність факту завдання ОСОБА_1 майнової шкоди відповідачем та її вини в завданні шкоди. Оскільки позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною вимогою, то в її задоволенні судом теж відмовлено.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9, 10-12).

Відповідно до Акту виявлення пошкоджень вказаної вище квартири від 08 липня 2017 року вбачається, що під час обстеження квартири АДРЕСА_1 , знаходиться на 4-му поверсі , працівниками ЖЕО «Гал Комфорт» виявлено потьоки на стінах, мокрі плями на стелі та підлозі, вздуті шпалери, ламінат, обналічка на міжкімнатних дверях. Під час обстеження квартири АДРЕСА_1 (належить відповідачу ОСОБА_3 ), що знаходиться поверхом вище (на 5-му поверсі) було видно вздутий ламінат в кімнаті, а також стінки шафи в коридорі, що свідчить про наявність води в квартирі, що на час огляду вже була сухою (а.с. 12).

Згідно Експертного висновку №В-307 від 31 серпня 2017 року розрахунок вартості необхідних відновлювальних робіт з ремонту квартири АДРЕСА_1 внаслідок затоплення у локальному кошторисі №51-0-1 у програмному комплексі АС-4 версія 10.9.3.001.і становить 182 639,93 грн (а.с. 14-22).

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, на підтвердження факту залиття квартири позивачем надано Акт виявлення пошкоджень вкартири АДРЕСА_1 від 08.07.2017 з якого вбачається, що в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. В указаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони (а.с.12).

Установлено, що вказаний акт складений 08 липня 2017 року і не зазначено дня імовірного затоплення, акт складено за відсутності самого відповідача, що позбавило його можливості подання доводів на його спростування.

В цьому акті не зазначено про ймовірність причини залиття, при цьому відповідач не перешкоджала у доступі до своєї квартири та було здійснено огляд квартири відповідачки, однак сліди протікання води не було виявлено.

У матеріалах справи відсутні докази щодо участі представника організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, під час огляду квартир сторін по справі.

Також наданий Акт виявлення пошкоджень від 08.07.2017 року по своїй формі не відповідає встановленому Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання).

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Частиною 6 статті 81 визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що вищевказаний акт від 08 липня 2017 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

Отже, доводи відповідача щодо відсутності її вини у залитті квартири позивача правомірно взято судом до уваги.

Крім того, позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів проведення ремонтних робіт з метою усунення пошкоджень, заподіяних внаслідок залиття його квартири.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем.

Висновок суду щодо недоведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано визнано неналежним та недопустимим доказом акт виявлення пошкоджень кв. АДРЕСА_1 від 08 липня 2017 року не заслуговують на увагу, оскільки у цьому акті всупереч вимогам Правил не зазначено характер залиття квартири та його причини, а також відсутній висновок щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття.

Крім цього, суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції обмежено його в доступі до правосуддя, так як безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань: про витребування письмових доказів у відповідача, витребування письмових доказів у ТДВ «Івано-Франківськзалізобетон», та про проведення поліграфії з використанням детектора брехні, оскільки для встановленні причин залиття квартири позивач, відповідно вимог ст.103 ЦПК Укпаїни не скористався правом призначення будівельно-технічної експертизи у цій справі.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди, так як позивачем не доведено, а судом не встановлено факту заподіяння йому будь-якої шкоди зі сторони відповідача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 20 вересня 2019 року.

Судді: В.Д. Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський