КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Україна» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.03.2016 року між СК «АХА Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування №87816а6кл за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 02.04.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2016 року винним у вищезазначеному ДТП визнаний ОСОБА_1 . На основі рахунка №211632961 від 07.04.2016 року було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 947044,50 грн., яку було сплачено потерпілій особі. Оскільки винуватцем ДТП було визнано відповідача, 02.08.2016 року позивачем було направлено регресну вимогу про повернення суми боргу в порядку регресу, але на даний час вимоги позивача відповідачем не виконано.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 947044,50 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року у цивільній справі 761/17026/17 провадження №2/761/5247/2017 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задоволено. Стягнутоз ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 947044,50 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» судові витрати в розмірі 14205,67 грн..

У лютому 2018 року відповідач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив скасувати вказане заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» АХА Україна» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року у цивільній справі 761/17026/17 провадження №2/761/5247/2017 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - скасовано.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 947044,50 грн.. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необгрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що жоден з пунктів Договору страхування позивачем виконано не було, крім того позивач не вчинив належних та допустимих дій щодо встановлення реальногорозміру збитків та порушив права відповідача щодо можливості приймання участі у оцінці доказів та проведенню досліджень у разі не згоди з встановленим розміром збитку. Також звертає увагу суду на те, що пошкоджений автомобіль в порушення п.24 Договору був визнаний повністю знищеним і тому у відповідності до вимог Методики повинна була встановлена вартість відновленого ремонту пошкодженого КТЗ, а також його ринкова вартість, для подальшої можливості повернення відповідачу запчастин та пошкодженого автомобіля.

Позивач відзив на апеляційну скаргу суду не подавав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що дорожньо-транспортна пригода 02 квітня 2016 року відбулася з вини відповідача, позивачем сплачено власнику автомобіля, який було пошкоджено, страхове відшкодування у розмірі 947044,50 грн., яке і підлягає стягненню з відповідача, як винуватця ДТП.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з доводами суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки в судовому засідання не встановлено порушення прав позивача відповідачем до якого пред'явлено позов.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 29.03.2016 року між СК «АХА Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування №87816а6кл, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Встановлено, що 02.04.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 8).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2016 року визнано відповідача ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 11).

Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

02.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку.

На основі рахунка №211632961 від 07.04.2016 року було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт, відповідно до якого сума страхового відшкодування на підставі рахунку склала 947044,50 грн., сума несплачених страхових платежів 78503,95 грн., сума відшкодування 868540,55 грн.(а.с.28).

21.04.2016 року позивачем було сплачено потерпілій особі ОСОБА_2 страхове відшкодування згідно акту №АХА2038104 в розмірі 868540,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням №237672 від 21.04.2016 року(а.с.29).

Страхова компанія не надала суду докази фактично понесених витрат ОСОБА_2 по відновленню пошкодженого ТЗ.

02.08.2016 року позивачем було направлено відповідачу регресну вимогу про повернення суми боргу в порядку регресу, яка була залишена без задоволення(а.с.30).

Відповідно до ст.ст. 16, 17 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається на підставі правил страхування, а в правилах страхування повинно бути зазначено, зокрема, права та обов`язки сторін, перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат.

Згідно умов укладеного Договору (п.26.3.2), страховик, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, провести огляд пошкодженого ТЗ та скласти Акт огляду ТЗ. За необхідності, при наявності другого учасника ДТП чи іншої особи, винної у скоєнні збитків, повідомити їм про дату, місце та час проведення огляду.

Відповідно п.28.2 Договору, розмір завданих збитків визначається Страховиком на підставі, зокрема, документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому об`єкта страхування (дефектної відомості, автотоварознавчої експертизи, Акту огляду ТЗ).

п.29.17 Договору, при пошкодженні ТЗ страхове відшкодування сплачується Страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО, обраної відповідно до п.29.13 Договору, згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замова, рахунок, акт виконаних робіт тощо).

Згідно до ст. 25 Закону України «Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.24 Договору, повна загибель ТЗ - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого ТЗ перевищує 70% страхової суми за Договором.

За правилами п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та ФДМ України №142/5/2092 від 24.11.2003, методика застосовується з метою, зокрема:

і) визначення вартості КТЗ для страхування фізичними та юридичними особами;

д) визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ;

е) визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ;

є) визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок тощо.

Згідно п. 4.4 Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається така інформація, зокрема:

е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації;

и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом);

і) відомості про осіб, які бреши участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки;

н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів;

р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження);

с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. Жодних фотографічних зображень пошкодженого КТЗ, що підтверджують саме такий обсяг пошкоджень, ні Відповідачу ні суду надані не були.

Згідно п.п.5.1 та 5.2 Методики, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

У разі потреби виклик зацікавлених осіб на технічний огляд із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду ДТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження врученням відповідного виклику під розписку особи, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установленийчас на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Відповідач на огляд не викликався та повідомлений не був, що буде здійснено відповідний огляд і з переліком пошкоджень не згоден, вважає що більшість із зазначених не має відношення до даної ДТП.

Відповідно до ст.13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-ІУ,який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо- транспортної пригоди.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

У відповідності до п. 9 Постанови Верховного суди України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 роз`яснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується с доводами апеляційної скарги про те, що пункт 29.17 Договору страхування позивачем виконано не було, позивач перерахував кошти в розмірі 868540,55 грн. безпосередньо ОСОБА_2. без належних доказів фактично понесених витрат, без достатньої правової підстави, а не на рахунок СТО, як визначено у договорі страхування.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції не звернув увагу на вище зазначені обставини та прийшла до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» жовтня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко