Справа № 161/8268/19 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/904/19 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивує тим, що з 15.11.2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, що стверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.03.2019 р. у справі №161/1907/19 шлюб був розірваний. Зазначає, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дитини, так як працює неофіційно.

Просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року позов в даній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 800 гривень щомісячно,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 16 травня 2019 року і до повноліття дитини.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів змінити та стягувати з ОСОБА_2 1000 грн.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції в даній справі-без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2013 року.

На даний час шлюб розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.03.2019 р. у справі №161/1907/19 (а.с. 4).

Відповідач є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 5).

Син проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, та перебуває на її утриманні.

Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина не досягнуто.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першоютретьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами та враховуючи відсутність відомостей про зазначені позивачем доходи відповідача, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у сумі 1800 грн. на дитину відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

Як вбачається із довідки про доходи ПП « ОСОБА_6 Тютюн» позивач по справі працює продавцем продовольчих товарів та отримує заробітну плату в розмірі 4000 тисячі на місяць.

Із довідки про склад сім`ї, яка була подана відповідачем до відзиву на позовну заяву вбачається, що він проживає разом з матір`ю, батьком та повнолітнім братом ( а.с. 23).

Тобто інших утриманців відповідач немає.

Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги спільній з позивачем дитині.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково та стягнув 1800 гривень на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач офіційно не працює, на його утримані знаходяться непрацездатні батьків, які є пенсіонерами, та він в майбутньому буде опікуном свого батька, який є інвалідом першої групи, а тому може сплачувати аліменти лише в розмірі 1000 грн. щомісячно не заслуговують на увагу.

Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів, щодо неможливості працевлаштуватись чи заборону працювати у зв`язку з захворюванням, крім того слід зазначити, що батьки відповідача, які є пенсіонерами отримують пенсію та в будинку проживає не лише відповідач, як син, але є ще один брат, який також є повнолітнім та працездатною особою, який повинен допомагати батькам.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідач є працездатною людиною, доказів того, що він не може працювати відповідачем не надано.

Покликання ОСОБА_2 на положення ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік" є безпідставними, оскільки даним законом визначено мінімальний прожитковий мінімум, який не перешкоджає суду з врахуванням встановленим обставин справи визначити розмір аліментів який його перевищуватиме та сприятиме якнайкращому розвитку дитини.

До апеляційної скарги було додано копію довідки Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області, яка стверджує, що ОСОБА_2 , перебуває на обліку в управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації та одержує компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі з інвалідністю першої групи ОСОБА_7 з 11 червня 2019 року по даний час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 затверджено Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, зміни до якого були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 428.

Компенсація призначається і виплачується органом праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами.

Порядком визначено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата, розмір якої становить (виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Компенсація призначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у таких розмірах: 15 відсотків фізичним особам, які надають соціальні послуги інвалідам І групи.

Враховуючи зазначена, дана довідка свідчить про те, що відповідач отримує компенсацію в грошовому еквіваленті, як особа, яка надає соціальну допомогу своєму батькові (а не матеріальну), тобто виступає в ролі соціального працівника.

Дана довідка не підтверджує того, що відповідач не може працювати або ж, що батько знаходиться на його утриманні.

Крім того слід зазначити, що з позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 16 травня 2019 року, а з довідки слідує, що відповідач надає соціальну допомогу своєму батькові з 11 червня 2019 року, тобто відразу після звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково вимоги позивача та стягнув аліментів в розмірі 1800 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 04 жовтня 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: