КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/7796/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13197/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору та зобов`язань припиненими, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати кредитний договір №030.29-50/190-С, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 від 09 жовтня 2006 року та кредитний договір №030.29-50/261-С від 08 травня 2007 року припиненими та припинити зобов`язання між сторонами договорів у зв`язку із закінченням строків позовної давності.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 жовтня 2006 року між ним та АТ «Укрсоцбанк» укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №030.29-50/190-С, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 277 000 доларів США, зі сплатою 12,25% та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, де погашення траншів кредиту будуть здійснюватись до 25 числа кожного місяця.

08 травня 2007 року між сторонами укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №030.29-50/261-С, відповідно до п.1.1 якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 237 000 доларів США, зі сплатою 13% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, де погашення траншів кредиту будуть здійснюватись 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 вересня 2007 року.

Зазначав, що кредитор виконав свої зобов`язання в повному обсязі, однак він, як позичальник, належним чином у зв`язку з погіршенням фінансового стану, не виконав зобов`язання за кредитними договорами в повному обсязі.

Останній платіж за кредитним договором від 09 жовтня 2006 року було здійснено 09 листопада 2012 року, а за кредитним договором від 08 травня 2007 року - 24 грудня 2012 року. Вказував, що умовами п. 4.5 Кредитних договорів передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Зазначені умови Кредитних договорів фактично змінюють строк виконання зобов`язань у разі їх порушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскільки він припинив сплачувати платежі за кредитними договорами, то з урахуванням положень ст. 261 ЦК України строк позовної давності за договорами сплинув 10 лютого 2016 року та 25 березня 2016 року відповідно, тобто через три роки з моменту початку його перебігу (а.с. 2-6).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання договорів та зобов`язань припиненими відмовлено (а.с. 58, 60-64).

Не погодившись з рішенням районного суду, 20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 76-83).

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскільки по одному кредитному договору до 09 лютого 2013 року, а по другому кредитному договору до 24 березня 2013 року позивальник мав повернути всю суму заборгованості за кредитами, то у зв`язку зі спливом строку користування кредитом з 10 лютого 2013 року починається перебіг по першому кредитному договору, а з 25 березня 2013 року по другому кредитному договору. Отже, вважав, що строк позовної давності по кредитним договорам сплив 10 лютого 2016 року та 25 березня 2016 року відповідно, тобто через 3 роки з моменту початку його перебігу відповідно до умов кредитних договорів. Тобто у зв`язку з вказаним зобов`язання по кредитним договорам припинилися у зв`язку із спливом строку договорів та враховуючи, що АТ «Укрсоцбанк» у самих кредитних договорах змінив строки виконання зобов`язання позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Укрсоцбанк» - адвокат Біллерис Ю.О. подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін (а.с. 104-109).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - ОСОБА_2 . телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення. Представник Банку був сповіщений врученням повідомлення особисто. Інформація про розгляд цієї справи апеляційним судом була своєчасно розміщена на офіційному сайті Київського апеляційного суду та є загальнодоступною (а.с. 99-113).

При цьому, колегія суддів врахувала, що ОСОБА_1 є позивачем і особою, яка подала апеляційну скаргу, отримавши ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, вже 16 вересня 2019 року подав заяву про відстрочення сплати судового збору, що свідчить про уважне спостереження заявником за рухом справи в суді апеляційної інстанції. Судом апеляційної інстанції поновлено строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення районного суду, відкрито апеляційне провадження і справу було призначено до розгляду. (а.с. 88-98)

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також встановлену судом обставину щодо отримання ОСОБА_1 особисто та через представника повідомлень апеляційного суду, пов`язаних із рухом апеляційного провадження у справі за поданою ОСОБА_1 апеляційною скаргою, зваживши на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про визнання припиненими зобов`язань за укладеними ним кредитними договорами не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2006 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №030.29-50/190-С, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 277 000 доларів США, зі сплатою 12,25% та наступним порядом погашення суми основної заборгованості, де погашення траншів кредиту будуть здійснюватись до 25 числа кожного місяця, з кінцевим терміном повернення до 08 жовтня 2016 року (а.с. 7-11).

Також 08 травня 2007 року між сторонами укладено Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/261-С, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 237 000 доларів США, зі сплатою 13% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, де погашення траншів кредиту будуть здійснюватись о 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 вересня 2007 року, з кінцевим терміном повернення 07 травня 2017 року (а.с. 12-16).

Відповідно до п. 4.5 Кредитних договорів, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно з п. 7.4 Кредитних договорів у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язаний погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час користування Кредитом та нараховані штрафні санкції.

До позовної заяви позивач долучив копію довідки АТ «Укрсоцбанк» №04.22-08/96-1832 від 02 березня 2012 року, відповідно до якої ОСОБА_1 за Кредитним договором №030.29-50/261-С від 08 травня 2007 року вніс останній платіж по погашенню основної суми заборгованості 24 грудня 2012 року, а також копію довідки банку №04.22-08/96-1835 від 02 березня 2012 року, відповідно до якої останній платіж в рахунок погашення тіла кредиту внесено 09 листопада 2012 року (а.с. 17-19, 20-22).

Враховуючи вказане, позивач просив визнати зобов`язання за Кредитними договорами припиненими у зв`язку із закінченням строків позовної давності за вимогами щодо виконання зобов`язань за даними Кредитними договорами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу I книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються ст. 267 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Однак за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Вказана правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 15 травня 2017 року по справі №6-786цс17(№643/4395/16-ц) та постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 280/185/16-ц (61-4982св18).

Доводи апелянта цих висновків не спростовують та не можуть бути визнані підставою для задоволення заявлених позовних вимог

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому з огляду на ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 10 жовтня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова