ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7766/18 Номер провадження 22-ц/814/2171/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 червня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 11:00:22 год. по 11:03:05 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 14 червня 2019 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, зміну прізвища дитини та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 27 січня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №65; визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 559,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до повноліття дитини; змінити прізвище ОСОБА_3 з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 »; стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги мотивував тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та за час перебування у шлюбі у них народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, сімейне життя з відповідачем не склалось.

Після народження дитини відповідач без згоди на те позивача, не враховуючи його думки та інтересів дитини, забрала її із помешкання, де вони спільно проживали, переїхавши жити до своїх батьків. З того часу, як вказує позивач, ОСОБА_2 та членами її родини вчиняються протиправні дії, які перешкоджають спілкуванню дочки з батьком та іншими родичами позивача. Відповідач ігнорує намагання позивача матеріально забезпечувати доньку, не відповідає на дзвінки та повідомлення, крім того, перешкоджає спілкуванню з донькою, фактично позбавляючи можливості проявляти батьківську турботу, створенню належних умов проживання та виховання дитини з боку батька.

У зв`язку з цими обставинами за зверненням ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради №171 від 14.08.2018 року йому, як батьку, визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою донькою.

Незважаючи на вказане рішення, відповідач і надалі не дає можливості бачитись батьку із дитиною, хоча позивач завчасно повідомляв про такі наміри засобами зв`язку.

З огляду на зазначені дії відповідача, позивач вважає, що дитина повинна проживати разом із ним, що відповідатиме її інтересам. Також вказує, що неможливістю бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні йому завдано моральної шкоди, яку оцінює у 5 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 січня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 65.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

У задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, зміну прізвища дитини та стягнення моральної шкоди позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити нове про задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема суд першої інстанції не дав належної оцінки фактам невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування, яким встановлений порядок участі позивача в утриманні і вихованні дитини, матеріальному стану обох сторін та, відповідно, їхнім можливостям для належного забезпечення дитини усім необхідним, а також висновку органу опіки та піклування №45 від 12.03.2019 року, який, на переконання, позивача, є поверхневим і суперечить інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , виклавши свої заперечення на доводи апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. У підтвердження доводів своїх заперечень ОСОБА_2 , зокрема посилається на вік дитини та неспроможність батька на цей час забезпечити необхідний догляд за нею.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі між собою, який був зареєстрований 27.01.2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 65 від 27.01.2017 року (а.с.150 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.07.2018 року Шевченківським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, у сторін від цього шлюбу народилась дочка ОСОБА_3 , актовий запис № 1116 від 03.10.2017 року (а.с.19 т.1).

Сімейні стосунки між сторонами не склалися, та з 2017 року вони проживають окремо.

На час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 проживає разом з дитиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина знаходиться на утриманні відповідачки ОСОБА_2

30.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківської районної в м.Полтаві ради та просив визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , згідно з відповідним графіком, а також провести огляд його житла на предмет наявності усіх необхідних умов для нормального перебування дитини за місцем проживання батька (а.с.35 т.1).

Відповідно до копії витягу з рішення Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 14.08.2018 року №171 «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батьків з дітьми» визначено наступний порядок участі гр. ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, кожну середу, п`ятницю місяця в першій або другій половині дня протягом трьох годин в присутності матері, з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розвиваючих та розважальних закладів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоров`я, кожну неділю місяця протягом трьох годин за місцем проживання батька в присутності матері; спілкування батька з донькою в день народження дитини (а.с.36 т.1).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 45 від 12.03.2019 року щодо вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що із врахуванням інтересів дитини доцільним є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 (т.2 а.с.84).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині розірвання шлюбу, оскільки бажання позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем є свідомим, та доведеним належним чином.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, місцевим судом взято до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та враховано, що дитина наразі проживає з матір`ю, яка належно нею опікується і утримує, оскільки протилежного позивачем не доведено.

Жодних доказів того, що проживання дитини разом з матір`ю шкодить інтересам дитини, її здоров`ю, розвитку тощо, у зв`язку з чим їй слід проживати разом з батьком, позивачем надано не було.

Дослідивши обставини справи в сукупності, діючи в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, беручи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, суд першої інстанції дійшов висновку, що проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 , яке визначено згідно висновку органу опіки та піклування, є цілком доцільним.

Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини є взаємопов`язаними з вимогами щодо визначення місця проживання дитини з батьком, а тому підстав для їх задоволення немає.

У задоволенні позовних вимог щодо зміни прізвища дитини ОСОБА_3 з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » та стягнення моральної шкоди судом відмовлено, оскільки позивачем не надано жодних доказів існування спору між батьками щодо прізвища дитини, а також не встановлено обставин, які б свідчили, що зміна прізвища відповідає інтересам дитини, та не надано доказів факту заподіяння йому моральної шкоди, її розмір та якими саме діями відповідача така шкода спричинена.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому згідно ч.2 ст.161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З наведеної норми вбачається, що законом визначені конкретні обставини, які є перешкодою для проживання одного з батьків з дитиною. Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу у підтвердження того, що проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 якимось чином шкодить її (дитини) інтересам. Не доведено позивачем і фактів аморальної чи протиправної поведінки відповідача та її родичів, які проживають разом з дитиною, по відношенню до неї (дитини).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач, зокрема, посилається на невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування, яким встановлений порядок побачень та спілкування батька з дитиною, і стверджує, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача він позбавлений можливості бачити дитину і приймати участь у її вихованні.

У підтвердження наведених доводів позивачем надані письмові докази: фотокопії повідомлень телефоном, звернення до органів поліції, висновки працівників поліції за заявами позивача (т.1 а.с.37-112).

Аналізуючи відповідно до вимог ст.89 ЦПК України зазначені докази у сукупності з іншими доказами, які надані у справу, апеляційний суд приходить до висновку, що у ситуації, яка склалася між сторонами по справі, вони (сторони) діють емоційно, егоїстично, а їхня дитина опинилася у становищі «важеля» впливу одне на одного, тобто жоден з батьків реально з не керується у своїх діях та вчинках інтересами дитини.

Окрім того, відповідно до змісту ст.158, ст.159 СК України рішення органу опіки та піклування, яким визначені способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що невиконання одним з батьків (з ким проживає дитина) рішення органу опіки та піклування, яким визначені способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, не може мати наслідком ухвалення судом рішення про визначення місця проживання з іншим із батьків. У такому випадку той батько, який проживає окремо, має звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

По суті доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком, та посилання на те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам у справі.

За змістом положень ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши надані суду докази, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

Зокрема апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що через малолітній вік дитина потребує саме материнського догляду, та немає виняткових обставин, які дають підстави розлучити малолітню дитину з матір`ю та визначити її місце проживання з батьком.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини, зміни прізвища дитини та стягнення моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимог щодо визначення місця проживання дитини, крім того, доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовані ці позовні вимоги позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги, зважаючи на предмет спору, не мають істотного значення та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі також відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02.10.2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов