Справа № 309/417/19
Провадження № 2/309/711/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Соймик Н.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення. Позовні вимоги вмотивовані тим , що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі продажу. В даному будинку проживає він, його дружина, а також колишня дружина їх ОСОБА_2 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати у його будинку. Відповідач ОСОБА_2 добровільно знятися з реєстраційного обліку та висилитися не бажає. Відповідач участі в утриманні будинку не приймає, за комунальні послуги не платить, постійно вчиняє сварки. Вони з дружиною є людьми похилого віку, а поведінка відповідача створює нестерпні умови для проживання . Будучи в поважному віці вони не бажають терпіти знущання з боку відповідача . Враховуючи, що відповідач ніде не працює, він не може оформити субсидію, а розмір пенсії є недостатнім для оплати комунальних послуг. В позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд, постановити рішення, яким виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 її представник ОСОБА_5 Ю. проти задоволення позову заперечили. ОСОБА_2 суду ствердила, що у будинок вона вселилася на законних підставах після одруження з сином позивача. Через деякий час син позивача залишив її, пішов проживати до іншої жінки, а вона залишилася проживати у вказаному будинку з двома неповнолітніми дітьми, де проживає і тепер. На даний час іншого житла вона не має, в разі задоволення позову, вона з двома неповнолітніми дітьми залишиться на АДРЕСА_2 . В задовленні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Матеріалами справи встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 16 листопада 1965 року належить позивачу (а.с.10)

Син позивача ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 3 вересня 1988 р., який рішенням Хустського районного суду від 26 травня 2014 р. розірвано. (а.с.12)

Відповідачка зареєстрована та в будинку позивача що підтверджується копією будинкової книги (а.с.13-23).

Ч.1ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Ч.1ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ч.1ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Матеріалами справи доведено, що відповідачка ОСОБА_2 вселилася в спірний будинок на законних підставах, з ініціативи власника будинку, як член сімї позивача, після розірвання шлюбу з сином позивача, продовжує проживати у даному будинку разом з двама неповнолітніми дітьми. Припинення сімейних відносин з позивачем не позбавляє її права на користування даним житловим приміщенням.

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач також зазначає, що відповідачка робить йому нестерпні умови проживання , однак не вказує , які саме.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не подано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідачка порушує правила співжиття, нищить і псує майно позивача і створює позивачу перешкоди в користуванні його власністю. Такі посилання позивача є голослівними.

Суд не може прийняти до уваги передані через канцелярію суду та приєднані до справи фотографії, які позивач вважає доказом порушення правил співжиття, оскільки такі подані після закриття підготовчого судового засіданні та призначення справи до розгляду.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що при розгляді справ про виселення національні суди повинні проаналізувати пропорційність такого заходу (справа «Дакус проти України» рішення 14 грудня 2017 року; справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», рішення від 02 грудня 2010 року).

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (справа «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03),

Підстави для виселення відповідачки, та за його згодою вселилась в будинок та користувалась ним, позивачем не доведені і не відповідають принципу пропорційності такого заходу.

З врахуванням наведеного суд вважає , що в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 116,150 ЖК України ст.. 317, 319,321,391 ЦК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відмовити

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 вересня 2019 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.