КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 444/364/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Тандира О.В.

18 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Жовківської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Жовківської державної нотаріальної контори та просила скасувати заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна та зобов`язати Жовківську державну нотаріальну контору (державного реєстратора) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про арешт усього нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме - тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 4189399; зареєстровано: 08.12.2006 14:28:24 за № 4189399 реєстратором: Жовківська державна нотаріальна контора, 80300, Львівська обл., Жовківський район, м. Жовква, вул. Воїнів У ПА, 1, (03252) 2 - 24 - 34; підстава обтяження: постанова, 64-8, 16.02.2004, не вказано, Червоноградська ДВС; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; Власник: ОСОБА_2 ; Додаткові дані: Архівний номер: 4730906 LVOV61, Архівна дата: 01.03.2004 дата виникнення: 01.03.2004 № реєстру: , внутр. № 6F01202224F525337840, комментарий: 7-13-2004.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06 травня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків обставинам справи.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11055/2019
В обґрунтування своїх доводів вказує, що скасування арешту не є предметом розгляду даної справи. Зазначає, що ВДВС направив на виконання постанову про зняття арешту з майна боржника, зокрема, до відповідача, однак остання не здійснила необхідних дій щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про арешт усього нерухомого майна позивача. Вказує, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном.

Відповідач у встановлені строки відзив на апеляційну скаргу не подав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів про те, що ОСОБА_1 на майно якої накладений арешт і позивачка у даній справі, це одна і та ж сама особа. Арешт було накладено державним виконавцем у 2004 році, а тому відсутні підстави для його скасування та захисту прав позивачки, як власника будинку та присадибної ділянки зареєстрованого у встановленому закону порядку. Постановою 64-8 від 09.02.2008 ВДВС Червонградського міського управління юстиції припинено чинність арешту майна ОСОБА_1 , що був помилково накладений державним виконавцем ОСОБА_3 Невиконання постанови не дає підстав для задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.05.2016 року за договорами купівлі-продажу позивачка придбала нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 , та присадибну ділянку площею 0,145 га за цією ж адресою. Вищевказані договори купівлі-продажу оформлені 10.05.2016 приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. за реєстраційним №1265 та реєстраційним №1266 та зареєстровані вищевказаним нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 7).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.12.2016, постановою 64-8 від 16.02.2004 Червоноградською ДВС накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , зареєстрованого 08.12.2016 №4189399 реєстратором Жовківською державною нотаріальною конторою (а. с. 6-8).

Згідно постанови 64-8 від 09.02.2008 припинено чинність арешту майна ОСОБА_1 , що був помилково накладений державним виконавцем ОСОБА_4 . постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №64-8 (а. с. 10).

З супровідного листа №8-64/03/1061 від 09.02.2008, вбачається, що ВДВС Червонградського міського управління юстиції направив для виконання постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 до МБТІ м. Червонограда, Державної нотаріальної контори (а. с. 9).

Згідно листів Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області №5061/09-15/17785 від 25.10.2016 та №5959/09-15/20353 від 16.12.2016, на запит ОСОБА_1 надана відповідь, що у зв`язку з відсутністю відомостей про вищевказану постанову, з неможливістю ідентифікувати її особу, та зі спливом строків зберігання матеріалів виконавчого провадження, питання щодо зняття арешту з її майна може бути вирішено в судовому порядку (а. с. 11-12).

Позивачка зазначила, що вищевказаний арешт на все її майно накладений безпідставно, оскільки будь-яких судових рішень Червоноградський міський суд Львівської області, стосовно неї, ОСОБА_1 (картка платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована - АДРЕСА_2 ) ніколи не виносив.

У 2008 році при оформленні документів у нотаріальній конторі, мала місце аналогічна ситуація по питанню знята арешту з майна позивачки. За її зверненням ВДВС Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області винесена постанова №64-8 від 09.02.2008 про припинення чинності помилково накладеного арешту на майно, який був накладений на підставі виконавчого листа №2-3614 від 02.12.2002, виданого Червоноградським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Червоноградводоканал» боргу у сумі 356,33 грн.

ВДВС Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області, станом на день подачі позову, так і не усунув помилково накладений арешт з майна позивача.

Позивач двічі: 11.10.2016 та 01.12.2016 зверталася до Червоноградського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявами про зняття помилково накладеного арешту на підставі постанови Червоноградської ДВС №64-8 від 16.02.2004, однак були надані відповіді про відсутність відомостей про вищевказану постанову та про неможливість ідентифікувати її особу та запропоновано вирішити питання про зняття арешту у судовому порядку.

Рішенням Макарівського районного суду від 08.11.2017 у справі №370/251/17 позов ОСОБА_1 до Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про зняття арешту з майна - задоволено та вирішено скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 4189399. Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 08.12.2006 14:28:24 за №4189399 про арешт усього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Київської області від 03.04.2018 рішення Макарівського районного суду Київської області від 08.11.2017 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У свою чергу позивач, враховуючи висновки, викладені у постанові Апеляційного суду Київської області від 03.04.2018 про припинення арешту на підставі постанови 64-8 від 09.02.2008 ВДВС Червоноградського МУЮ, 05.10.2018 звернулась до відповідача із заявою про вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, проте відповіді на день звернення до суду так і не отримала.

За вказаних обставин позивач вважає, що оскільки заборона на відчуження обмежує її у можливості реалізувати її право на розпорядження майном, а підстави для даних обмежень відсутні, вважає, що позовні вимоги є повністю обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Матеріали справи свідчать, що 10.05.2016 за договорами купівлі-продажу позивачка придбала нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 , та присадибну ділянку площею 0,145 га за цією ж адресою. Вищевказані договори купівлі-продажу оформлені 10.05.2016 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. за реєстраційним №1265 та реєстраційним №1266 та зареєстровані вищевказаним нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 7).

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1-2ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

За наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не вірний обрала спосіб захисту своїх прав, оскільки в даному випадку відповідачем не порушено права позивача, та остання повинна була звертатися до суду із вимогами щодо зняття арешту з майна належного їй до особи, в інтересах якої накладено такий арешт, із залученням органу державної виконавчої служби.

Крім того, згідно із пояснень Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяження за реєстраційним номером 4189399, не вказано даних, які б могли ідентифікувати особу ОСОБА_1 , а саме відсутня дата народження, ідентифікаційний код та адреса проживання ОСОБА_1 . Також у Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відсутні відомості щодо постанови №64-8 від 16.2.2004, оскільки відповідно до Порядку роботу з документами в органах державної виконавчої служби - журнали реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження та самі виконавчі провадження зберігаються протягом трьох років, після чого знищуються паперорізальними машинами або шляхом спалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано суду належних та допустимих доказів щодо порушення її прав Жовківською державною нотаріальною конторою.

Доводи апеляційної скарги про те, що скасування арешту не є предметом розгляду даної справи є необґрунтованими, враховуючи звернення ОСОБА_1 з вимогами до нотаріальної контори щодо скасування заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи саме про арешт усього нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на хибному розумінні норм права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова