ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8207/19 Справа № 201/402/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України, про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу залишено без задоволення (т. 3 а.с. 10-12).

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення, в обгрунтування якої зазначає, що суд першої інстанції переплутав відмову у задоволенні стягнення пені на підставі ч. 3 ст. 549 ЦК України, у задоволенні якої було відмовлено, із пенею обрахованою на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", яка також заявлялась (т. 3 а.с. 20-21).

ПАТ КБ «Приватбанк» скористалося своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення з приводу стягнення з відповідача на користь позивача пені, обрахованої на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на момент його ухвалення суд вже розглянув таку вимогу позивача і щодо неї ухвалив рішення про відмову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (т. 1 а.с. 2-6).

ОСОБА_1 неодноразово збільшувала свої позовні вимоги (т. 1 а.с. 48-49, 82-83, т. 2 а.с. 79-80, 100-101) .

Справа судами розглядалася неодноразово (т. 1 а.с. 146-151, 242, 244-245, т. 2 а.с. 63-66). Останнім рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу від 18 липня 2013 року у розмірі 20 000,00 доларів США - банківський вклад, 2 170,72 доларів США - відсотки, 475,61 доларів США - відсотки, 1 287,12 доларів США - 3 % річних. У задоволенні решти вимог відмовлено (т. 2 а.с. 118-124).

У лютому 2017 року представник ОСОБА_1 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення про вирішення питання стосовно заявленої до стягнення пені, обрахованої на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 520 790,21 доларів США (т. 2 а.с. 129).

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення 3% пені в розмірі 520 790,21 доларів США задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% пені в сумі 219 000,00 доларів США 1 доларів США, що еквівалентно (за офіційним курсом НБУ станом на 23 січня 2017 року 27,428 гривень за один долар США) 6 006 732,00 грн. (шість мільйонів шість тисяч сімсот тридцять дві гривні 0 копійок). У задоволенні іншої частини вимог відмовлено (т. 2 а.с. 133-134).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2017 року залишено без змін (т. 2 а.с. 186-190).

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення банківського вкладу, процентів та 3 % річних залишено без змін. Додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року в частині, яким це рішення залишено без змін, скасовано, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 253-258).

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 29 травня 2019 року, Верховний суд встановив, що судами першої інстанції при ухваленні додаткового рішення та апеляційної інстанції при його перегляді було допущено процесуальні порушення, зазначивши, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу від 18 липня 2013 року, відсотки за користування ним та 3 % річних. У задоволенні вимог про стягнення пені, заявленої до стягнення на підставі частини третьої статті 549 ЦК України відмовлено. Зокрема, ухвалюючи рішення від 27 лютого 2017року, суд дійшов висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із відсутністю обґрунтованого розрахунку відповідно до умов договору та чинного законодавства. Тобто, як свідчить зміст рішення суду першої інстанції, суд у межах позовних вимог ОСОБА_1 ухвалив рішення з приводу всіх позовних вимог, щодо яких сторони подавали докази і надавали пояснення, зокрема й щодо вирішення вимог про стягнення пені. За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення додаткового рішення з приводу стягнення з відповідача на користь позивача пені, обрахованої на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на момент його ухвалення суд вже розглянув таку вимогу позивача і щодо неї ухвалив рішення про відмову. Тобто, додатковим рішенням суд самостійно змінив своє ж рішення від 28 лютого 2017 року, чим порушив вимоги статті 220 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, наведені обставини та враховуючи приведені норми процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Доводи заявника про те, що суд першої інстанції переплутав відмову у задоволенні стягнення пені на підставі ч. 3 ст. 549 ЦК України, у задоволенні якої було відмовлено, із пенею обрахованою на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", яка також заявлялась колегією судів не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України цивільний кодекс України є основним актом цивільного законодавства України.

Статтею 549 § 2 Глави 49 "Забезпечення виконання зобов`язання" ЦК України визначено поняття неустойки.

Закон України "Про захист прав споживачів" є спеціальним законом, який регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Статтею 10 вищевказаного Закону визначено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а частиною 5 цієї статті визначено вид та розмір відповідальності у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції було вирішено позовну вимогу позивача про стягнення пені та відмовлено у її задоволенні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем не заявлялися вимоги про стягнення пені в порядку ч. 3 ст. 549 ЦК України та пені в порядку ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Ухвала суду першої інстанції від 22 липня 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Фактично доводи скарги зводяться до незгоди заявника із мотивами ухвали суду, які наведені в її обґрунтування.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року підлягає залишенню без змін.

керуючись ст.ст.367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров