Справа № 347/1371/17
Провадження № 22-ц/4808/847/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Андрусяк Г.В.

представників ОСОБА_2 - адвокатів Калинюка Р.С. та

Помазановської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Космацької сільської ради, третя особа без з`явлення самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореслава Романівна про визнання недійсними заповітів та визнання права на спадкування за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореслава Романівна про визнання частково недійсними заповітів, усунення від спадкування та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 19 квітня 2019 року, ухвалене суддею Гордій В. І. в м. Косів,

ВСТАНОВИВ:

У липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Космацької сільської ради, третя особа без заявлення самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореслава Романівна про визнання недійсними заповітів та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги з урахуванням змінених позовних вимог мотивовані тим, що він народився та проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 . Його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав батькам на праві спільної сумісної власності як подружжю і був зареєстрований за ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2009 року НОМЕР_4, виданого виконавчим комітетом Космацької сільської ради згідно рішення №260 від 12 лютого 2008 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 листопада 2013 року серія НОМЕР_1 , виданого реєстраційною службою Косовського районного управління юстиції ОСОБА_5 належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238. 23 серпня 2012 року батьки склали заповіт, посвідчений секретарем Космацької сільської ради, згідно якого заповіли йому житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - літню кухню та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 , які постійно до дня смерті проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 . Після смерті сторони, як особи визначені в заповіті як спадкоємці майна не звернулися у встановлений законом шестимісячний строк з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що згідно волі батьків, вираженої у їхніх заповітах, вони заповіли позивачу житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку для його обслуговування, а літня кухня є господарською будівлею та входить до складу спадкового житлового будинку, просить заповіти від 23 серпня 2012 року, складений ОСОБА_5 та заповіт від 23 серпня 2012 року, складений ОСОБА_11 , посвідчений секретарем виконкому Космацької сільської ради за № 111 та №112 визнати частково недійсними, саме в частині заповітного розпорядження батьків, яким вони літню кухню та земельну ділянку, що служить для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 заповіли відповідачці ОСОБА_1 , припинити право ОСОБА_1 на спадкування за заповітом літньої кухні та земельної ділянки для облуговувавання житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , визнати за ним житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку для обслуговувавання зазначеного житлового будинку 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась з зустріним позовом до до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореслава Романівна про визнання частково недійсними заповітів, усунення від спадкування та визнання права на спадкування.

Позовні вимоги з урахуванням змінених позовних вимог мотивовані тим, що її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 23 серпня 2012 року склали заповіт, посвідчений секретарем Космацької сільської ради, згідно якого заповіли ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 та їй літню кухню та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_2 , які постійно до дня смерті проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що обоє з спадкодавців заповіли їй літню кухню, яка є господарською спорудою і входить до складу домоволодіння і є невід`ємною його частиною, просить частково визнати заповіт недійсним, а саме, в частині розпорядження щодо житлового будинку та літньої кухні. А в частині земельної ділянки, що служить для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 заповіти вважає законними, так як земельна ділянка при житті була передана матері в приватну власність площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :001:0237, і просить визнати за нею права власності на спадкове майно по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 73,5 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., господарських будівель і споруд: сараю, стодоли, стайні, літньої кухні. Крім того, вказувала, що протягом тривалого часу батьки хворіли і догляд за ними здійснювала вона, а тому вважає, що у відповідності до вимог ст. 1224 ЦК України ОСОБА_2 слід усунути від права на спадкування за законом або заповітом.

Рішенням Косівського районного суду від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано частково недійсним заповіт складений ОСОБА_5 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідчений Чорнищук О.І. секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за №111 - в частині заповітного розпорядження, за яким літню кухню та земельну ділянку, що служить для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_1 . Визнано частково недійсним заповіт складений ОСОБА_11 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідчений Чорнищук О.І. секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за №112 - в частині заповітного розпорядження, за яким літню кухню та земельну ділянку, що служить для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 він заповів ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_11 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідченим Чорнищук О. І. , секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, номер в реєстрі нотаріальних дій - 112, за яким - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що служить для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_2 . В решті позовних вимог відмовлено. В позові ОСОБА_1 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені первісного позову та задоволення зустрічного позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона постійно проживала та була зареєстрована в спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав батькам на праві спільної сумісної власності як подружжю, але право власності було зареєстровано на ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2009 року НОМЕР_4, виданого виконавчим комітетом Космацької сільської ради згідно рішення №260 від 12 лютого 2008 року та згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 листопада 2013 року серія НОМЕР_1 , виданого реєстраційною службою Косовського районного управління юстиції належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238. На день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , та батька ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 вони проживали спільно. Після смерті матері вона подала заяву в ноторіальну контору про прийняття спадщини. Вказує, що ОСОБА_2 після смерті матері спадщину не приймав. Крім того, згідно заповіту ОСОБА_5 , земельна ділянка по АДРЕСА_1 заповідалась і їй і ОСОБА_2

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, просять задовольнити цю скаргу.

Представника ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечили, вважають оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги без з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення не повністю відповідає вимогам зазначеним закону.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що літня кухня є складовою частиною будинковолодіння, тобто приналежністю до житлового будинку, тому обидва заповіти в частині заповітного розпорядження ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , яким вони літню кухню та земельну ділянку, що призначени для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 заповіли ОСОБА_1 слід визнати недійсними. ОСОБА_1 в своїй позовній заяві також згідна із нормою закону, відповідно до якої літня кухня є господарською спорудою, входить до складу домоволодіння і є його невід`ємною частиною. Крім того, її позовна вимога щодо визнання недійсними заповітів, згідно яких їй батьки заповіли літню кухню, співпадає в цій частині із позовною вимогою ОСОБА_2 , яку суд з вищенаведених мотивів задовольнив, а тому дана позовна вимога ОСОБА_1 не потребує повторного задоволення. Окрім того, не підлягає до задоволення позовна вимога ОСОБА_2 щодо припинення права відповідачки на спадкування за заповітами ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , оскільки визнання судом недійсними заповітів ОСОБА_5 та ОСОБА_11 в цій частині, позбавляє відповідачку ОСОБА_1 права на спадкування, тобто як наслідок, припиняє її право на спадкування за заповітами ОСОБА_5 та ОСОБА_11

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спадкове будинковолодіння є неподільною річчю, з чим погодились обидві сторони, а земельна ділянка, що служить для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, виділена саме для цілей обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, тобто цього спадкового будинковолодіння, то позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права на спадкування за заповітами батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , в частині їх заповідального розпорядження щодо вказаної земельної ділянки не підлягають до задоволення. Як не підлягає до задоволення і її позовна вимога щодо залишення дійсними в частині заповітів батьків щодо цієї земельної ділянки. Щодо відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, суд першої інстанції зіслався на те, що позивачкою з цього приводу не подано жодного доказу про ухилення спадкоємця щодо надання допомоги спадкодавцю.

Висновок суду, в частині визнання за ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_11 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідченим Чорнищук О.І., секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, номер в реєстрі нотаріальних дій - 112, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 ухвалене на підставі неповно і не всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, тому погодитись з ним не можна.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі і проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238., які були зареєстровані за ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2009 року НОМЕР_4, виданого виконавчим комітетом Космацької сільської ради згідно рішення №260 від 12 лютого 2008 року та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 листопада 2013 року серія НОМЕР_1 , виданого реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції. Зазначених обставин також не заперечують строни.

ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_11 , 23 серпня 2012 року склали аналогічні заповіти, посвідчені Чорнищук О.І. , секретарем виконкому Космацької сільської ради за № 111 (а.с.10 Т.1) та № 112 (а.с.12 Т.1), згідно яких житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 заповіли сину ОСОБА_2 , 1964р.н.; літню кухню та земельну ділянку, що призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 заповіли доньці ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті смерті якої відкрилась спадщина на належне їм майно. (а.с.8 -9 Т.1).

08 листопада 2017 року приватний нотаріус Григорук З.Р. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 посилаючись на те, що літня кухня є складовою частиною житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 і не є може бути виділена як самостійним об`єкт, а земельна ділянка, яка призначена для призначена для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель заповіджена ОСОБА_2 (т.1а.с.67).

ОСОБА_2 , який час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 не звертався.

Частиною першою статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

При цьому чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1236 ЦК України).

За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом.

За загальними правилами, встановленими ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини (ч. 3 ст. 1257 ЦК України).

Частиною першою статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Аналіз положень статей 186, 380, 381 ЦК України дає підстави для висновку, що господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може.

Оскільки складені 23 серпня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_11 заповіти, згідно яких літню кухню, яка є приналежна до житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що призначена для обслуговування вказаного житлового будинку та з господарськими будівлями заповіли ОСОБА_1 , то суд першої інстанції прийшов правильного висноку визнавши вище вказаний заповіт у цій частині недійсним, так як зазначене майно не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може, тому суперечить вимогам вищевказаного закону (а.с.10 Т.1) та № 112 (а.с.12 Т.1).

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ч. 4 ст. 1257 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Установлено, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , постйіно проживали з спадкодавцем у житловому будинку АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238., співласник цього будинку - чоловік спадкодавця ОСОБА_11 та донька спадкодавця ОСОБА_1 з сім`єю, що підтверджується довідкою №204 від 23 березня 2017 року виданою Космацькою сільської ради і не заперечуються сторонами.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1258, ч.1ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , належну їй 1/2 частку у житловому будинку АДРЕСА_1 , та 1/2 частку земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238., в рівних частках успадкували ОСОБА_11 як той з подружжя, який пережив спадкодавця та донька спадкодавця ОСОБА_1 , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявляли про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_11 набув право власності на 3/4 частки, в житловому будинку АДРЕСА_1 , та на 3/4 частки земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238., а ОСОБА_1 набула права власності на 1/4 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 , та на 1/4 частки земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001:0238.

Також установлено, що 23 серпня 2012 року ОСОБА_11 склав заповіт, посвідчений Чорнищук О.І., секретарем виконкому Космацької сільської ради за № 112 згідно якого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером :04:001: 0238 заповів сину ОСОБА_2 (т.1а.с.12).

15 червня 2017 року приватний нотаріус Григорук З.Р. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , посилаючись на те, що літня кухня є складовою частиною житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 і не є може бути виділена як самостійним об`єкт, а земельна ділянка, яка призначена для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель заповіджена ОСОБА_1 (т.1а.с.20).

Разом з тим, визнаючи в цілому за ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_11 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідченим Чорнищук О.І., секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, номер в реєстрі нотаріальних дій - 112, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що служить для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 1/4 частка зазначеного майна належить на праві власності ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, в частині визнання за ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_11 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідченим Чорнищук О.І . , секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, номер в реєстрі нотаріальних дій - 112, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 слід скасувати.

Згідно із частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, яка регламентує усунення від права на спадщину, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Проаналізувавши вимоги закону та відсутність доказів на підтвердження заявленої вимоги, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо усунення ОСОБА_2 , який є спадкоємцем не за законом, а за заповітом, від права на спадкування після смерті матері батька ОСОБА_11 .

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про волевиявлення спадкодавця про перехід права власності на літню кухню до ОСОБА_1 , оскільки літня кухня необхідна для утримання та обслуговування житлового будинку, не може бути самостійними об`єктами цивільного обороту, тому не виникає право власності як на самостійний об`єкт, тому не може окремо від будинку спадкуватись за заповітом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріальногота процесуального права, тому підлягає скасуванню в частині повного задоволення позову ОСОБА_2 з ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення його позову.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, то понесені нею витрати на судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп за подання апеляційної скарги необхідно покласти на ОСОБА_2

В решті оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Косівського районного суду від 19 квітня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_11 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідченим Чорнищук О.І., секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, номер в реєстрі нотаріальних дій - 112, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом, складеним ОСОБА_11 23 серпня 2012 року у с. Космач Косівського району і посвідченим Чорнищук О. І. , секретарем виконкому Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, номер в реєстрі нотаріальних дій - 112, на 3/4 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 і на 3/4 частини земельної ділянки площею 0, 25 АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування зазначеного житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер: : 0238.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно на 1/4 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частину земельної ділянки площею 0, 25 у АДРЕСА_1 призначеної для обслуговування зазначеного житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер: : 0238.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 16 вересня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський