КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22ц/824/5702/19 Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

Судді-доповідача - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

При секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») і просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір поруки від 14.12.2012 року за №141212-П, укладений між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на забезпечення кредитного договору від 03.06.2011 року №030611-КЛТ, укладеного між кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та позичальником ТОВ «ТК «Урожай» на суму 100.000.000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 послався на те, що він не мав волевиявлення на укладення указаного договору поруки, який і не підписував. При цьому, керувався ч.3 ст.203 ЦК України, згідно якої, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. А, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Крім того, позивач зазначив, що він не міг у грудні 2012 року підписати спірний договір, оскільки в цьому місяці він перебував за кордоном /т.1 а.с.174,217/.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 14 січня 2019 року позов задоволено /т.1 а.с.112-114/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви і виходив з висновку судової почеркознавчої експертизи №12065/12066/18-32 від 12.07.2018 року, виконаної експертами КНДІСЕ, відповідно до якого, спірний договір поруки від 14.12.2012 року за №141212-П позивачем ОСОБА_1 , як поручителем, не підписувався/т.2 а.с.202-204/.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Кредит Дніпро» просить скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 січня 2019 року, як постановлене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові /т.2 а.с.120-133/.

Скаржник послався на те, що факт дійсності спірного договору поруки на час розгляду справи встановлений преюдиційно та підтверджено судовими рішеннями, зокрема, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Дніпропетровська від 08.12.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.05.2017 року, за яким стягнуто солідарно з ТОВ «ДТ «Урожай», ТОВ «ДТ «Золотий Урожай» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №030611-КЛТ від 03.06.2011 року.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини і ухвалене без повного і всебічного з`ясування обставин, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позова ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 03.06.2011 року між кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та позичальником ТОВ «ТК «Урожай» укладено кредитний договір за №030611-КЛТ, відповідно до якого, Банк надав Позичальнику кредитні кошти у національній валюті України у загальній сумі 100.000.000,00 грн.

28.11.2011 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ТК «Урожай» укладено договір №281111 про зміну кредитного договору від 03.06.2011 року, у відповідності з яким, Банк надає Позичальнику відновлювальну траншову мультивалютну кредитну лінію в межах суми 12.485.979,80 дол.США.

Згідно змін до кредитного договору, внесених договором №140912 від 14.09.2012 року заборгованість за кредитом має бути погашена в строки, указані в договорах про надання кредиту (траншу), але не пізніше 01.04.2013 року. Додатком №1 до Договору №140912 про зміну кредитного договору встановлений графік зниження ліміту кредитування, згідно якого, Позичальник зобов`язувався сплатити до 07.12.2012 року заборгованість у сумі 1.500.000 дол.США, а до 15.01.2013 року - у сумі 2.500.000 дол.США та до 01.04.2013 року - у сумі 8.485.979,80 дол.США.

Процентні ставки встановлені у розмірі 14% річних за користування кредитними ресурсами, що надані у доларах США. Сторони обумовили, що у разі прострочення повернення кредиту, плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту Позичальником, встановлюється у розмірі 19% річних за користування кредитними ресурсами, що надані у доларах США.

Встановлено, що ПАТ «Банк Кредит Дніпро» виконав свої договірні зобов`язання та надав позичальнику ТОВ «ТК «Урожай» кредити (транші) на суму 12.485.979,80 дол.США шляхом зарахування на поточний рахунок Позичальника указаної суми.

На забезпечення виконання указаних кредитних зобов`язань позичальника ТОВ «ТК «Урожай», між кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Торговий Дім «Золотий Урожай» укладено договір поруки за №030611-П, відповідно до якого, останній зобов`язувався перед Кредитором солідарно відповідати за виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором зі всіма змінами та доповненнями до нього.

Крім того, 14.12.2012 року за №141212 між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем ОСОБА_1 також укладено договір поруки, за яким поручитель ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за виконання позичальником ТОВ «ТК «Урожай» всіх його кредитних зобов`язань за кредитним договором від 03.06.2011 року за №030611-КЛТ/т.1 а.с.202-204/.

Таким чином, між відповідачем ТОВ «ТК «Урожай» та позивачем ОСОБА_1 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

А, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов`язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що, оскільки позичальником ТОВ «ТК «Урожай» не виконані договірні зобов`язання з погашення кредиту, кредитор ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до основного позичальника ТОВ «ТК «Урожай» та його двох поручителів ТОВ «Торговий Дім «Золотий Урожай» та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року позов задоволено. Кредитний борг було стягнуто солідарно з основного позичальника та двох його поручителів - ТОВ «Торговий Дім «Золотий Урожай» та ОСОБА_1 .

Однак, за апеляційною скаргою кредитора ПАТ «Банк Кредит Дніпро» указане рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 року було скасоване та ухвалене нове рішення, яким кредитний борг, станом на 30.09.2013 року стягнуто лише з ОСОБА_1 у такому розмірі: по пені, у сумі 5.235.997,36 грн.(що складається із пені за кредитними коштами у сумі 4.929.255,91 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 306.741,45 грн.); по відсоткам за користування кредитом у сумі 597.958,69 дол.США; з несплаченої частки кредиту у сумі 7.704.304,82 дол.США.

Провадження в частині вимог до ТОВ «ТК «Урожай» та ТОВ «Торговий Дім «Золотий Урожай» закрито /т.1 а.с.8-14/.

Крім того, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 - залишене без змін /т.1 а.с.15-18/.

Звертаючись до суду з цим позовом про визнання недійсним договору поруки, ОСОБА_1 аргументував свої вимоги тим, що він не підписував з кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро» договір поруки від 14.12.2012року за №141212-П на забезпечення кредитних зобов`язань позичальника ТОВ «ТК «Урожай» і бажання на це ніколи не мав, а тому, на думку скаржника, указаний договір є недійсним в силу ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, як такий, що суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яким позов було задоволено, та постановлення нового рішення про відмову у позові, колегія суддів враховує наступне.

Так, оскаржуючи в 2016 році рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року, яким стягнуто з нього, як поручителя, кредитний борг, ОСОБА_1 не посилався на те, що він не підписував договір поруки, а лише на те, що судом були порушені правила територіальної підсудності розгляду справи.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року залишене в силі/т.1 а.с.15-18/.

В подальшому, ухвалою ВССУ від 24.05.2017 року касаційна скарга представника ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року відхилена, а указані судові рішення залишені в силі/ т.1 а.с.19-23/.

Крім того, постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року відхилена заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.05.2017 року (справа №200/4400/13-ц, провадження №14-170цс18).

При цьому, оскаржуючи указані рішення суду першої та апеляційної інстанції, скаржник ОСОБА_1 посилався на те, що суди неправильно застосували норми процесуального та матеріального права, не зазначаючи підстави, на які він послався у цьому провадженні, в тій частині, що він не підписував спірний договір поруки і не мав на те свого волевиявлення.

Також судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.09.2017 року задоволено позов ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу, яким стягнуто з поручителя ОСОБА_1 на користь кредитора ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість: за відсотками за кредитним договором №030611-КЛТ від 03.06.2011 року за період з 01.09.2015 року по 30.03.2016 року у сумі 591.500,80 дол.США /т.1 а.с.99-102/.

Зі змісту указаного рішення слідує, що у судовому засіданні був присутнім і давав пояснення суду від імені ОСОБА_1 його представник, який у своїх поясненнях суду не посилався на недійсність спірного договору поруки і не зазначив суду того, що його довіритель не підписував спірний договір поруки і не мав наміру на це.

Указане рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25.09.2017 року залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2018 року і в касаційному порядку не оскаржувалось/т.1 а.с.104-106/.

В апеляційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25.09.2017 року, а також під час перегляду указаного рішення у Київському апеляційному суді представник ОСОБА_1 також не посилався на недійсність договору поруки, укладеним ним з кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро», як такого, що не підписувався ОСОБА_1 .

При цьому, судом встановлено, що у вище зазначених судових рішеннях при дослідженні доказів було встановлено дійсність договору поруки від 14.12.2012 року за №141212-П, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, колегія суддів керується ст.215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу, оскільки позивачка та її представник не навели належних та допустимих доказів недійсності спірного кредитного договору.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, враховуючи вище зазначені обставини справи, посилання позивача ОСОБА_1 на недійсність договору поруки, підписаного ним з кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 14.12.2012року за №141212-П на забезпечення кредитних зобов`язань позичальника ТОВ «ТК «Урожай», є безпідставними, а його звернення до суду з цим позовом є лише намаганням уникнути цивільної відповідальності за зобов`язаннями, як поручителя.

Висновку судово-почеркознавчої експертизи, виконаної КНДІСЕ за №12065/12066/18-32 від 12.07.2018 року, на якому ґрунтується оскаржуване судове рішення та відповідно до якого спірний договір поруки від 14.12.2012 року за №141212-П позивачем не підписувався, колегія суддів не вбачає за можливе надати доказового значення з підстав, які вище встановлені у судовому засіданні і проявились у тому, що, починаючи з ухвалення Бабушкінским районним судом м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року, а також наступних рішень апеляційної та касаційних інстанцій, які ухвалені за скаргами адвокатів Лєщінського Олександра Олеговича, не було жодного посилання на недійсність спірного договору поруки №141212-П від 14.12.2012 року з підстав того, що ОСОБА_1 не підписував цей договір, як поручитель. І лише у липні 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, послався на недійсність спірного договору з підстав відсутності факту підписання та наявності у нього волевиявлення на підписання цього договору.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Крім того, враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року підтверджено правильність рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2016 року про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 , які набрали чинності, і їх правильність підтверджена, як постановою ВССУ, так і постановою Великої Палати ВСУ, колегія суддів, ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, керується ч.4 ст.82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вище зазначеними судовими рішеннями, що слідує із їх змісту, досліджувалось питання чинності спірного договору поруки від 14.12.2012 року за №141212-П, за яким ОСОБА_1 поручився відповідати перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за виконання кредитних зобов`язань позичальником ТОВ «ТК «Урожай», а тому слідує висновок, що вимоги позивача про визнання недійсним договору поруки з підстав недійсності цього договору, задоволенню не підлягають.

Також спростовуються доводи позивача в тій частині, що він не був присутнім при підписанні спірного договору поруки, оскільки на день оформлення цього договору, тобто, 14.12.2012 року, він перебував за межами України.

Між тим, згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.04.2018 року слідує, що за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», відомостей про перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено. При цьому зазначено, що указані відомості зберігаються протягом п`яти років.

При цьому, сам позивач не навів належних доказів того, що він не перебував на території України в день підписання спірного договору поруки.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як постановленого всупереч дійсним обставинам справи, з порушенням матеріальних норм права, та постановлення нового рішення про відмову у позові ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки.

Крім того, в силу положень ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст.374,376 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити.

Скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 січня 2019 року та постановити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання правочину недійсним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» сплачений судовий збір у сумі 960 грн.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді