Справа № 392/1605/18
Провадження № 2/392/297/19
МАЛОВИСКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 липня 2019 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області
головуючого судді Березія Ю.А.,
при секретарі Кальній М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області Кіровоградської області про зняття арешту з майна,
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є бабусею неповнолітнього ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_3 12 лютого 2015 року склала заповіт на свого внука ОСОБА_2 . Спадкоємець своєчасно подав заяву про прийняття спадщини. Державний нотаріус 24 вересня 2018 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що на майно накладено арешт. Виконуючи вимоги нотаріуса позивач звернулася до державного виконавця з проханням зняти арешт зі спадкового майна, але державний виконавець відмовив, посилаючись на те, що виконавчий документ 29 червня 2016 року повернуто стягувачеві згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач вважає, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.
16 листопада 2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі
24 січня 2019 року відповідач надіслав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 33-34).
Крім того, державний виконавець зазначив, що 29 червня 2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження, тому заходи примусу мають залишатися в силі.
На думку державного виконавця, відповідно до положень ст. 1231 ЦК України до спадкоємця мають перейти не тільки права, а й обов`язок відшкодування майнової шкоди, яка була завдана спадкоємцем.
26 лютого 2019 року позивач надіслала до суду відповідь на відзив, у якому просила задовольнити позов (а.с. 44-46).
На думку позивача, у разі оформлення спадщини, відповідач матиме можливість здійснити виконавчі дії вже безпосередньо з правонаступників.
20 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 62).
Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла громадянка ОСОБА_3 (а.с. 18).
20 лютого 2015 року спадкодавець ОСОБА_3 заповіла зазначені земельні ділянки неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).
24 вересня 2018 року державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Сибірцева О.В. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на наявність арешту нерухомого майна
8 листопада 2010 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_3 на підставі судового наказу 2н-1207 від 17.03.2008 року Малинівського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Соцком банк" боргу в сумі 5260 гривень 50 копійок (а.с. 13).
14 лютого 2011 року проведена державна реєстрація обтяжень, а саме арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_3 ; підстава внесення запису постанова державного виконавця від 30.12.2010 року (а.с. 14).
29 червня 2016 року державним виконавцем ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з тим, що за наслідками проведення виконавчих дій виявити належне боржникові майно, кошти чи доходи не вдалось, а вжиті заходи виявились безрезультатними. Відсутність майна, грошових коштів та джерел доходу підтверджено довідками органів та організацій, які реєструють та посвідчують договори на право власності (а.с. 40).
Наведені факти вказують на те, що на теперішній час відсутні виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_3 на користь стягувачів.
За змістом пунктів 1 і 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно (майнові права) та заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем - є заходами примусового виконання рішень.
Частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина 3 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Пунктом 15 розділу X "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЗК України встановлено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до пункту 21 цього розділу або передані до комунальної власності відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.
Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, в порядку, визначеному цим Законом.
Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).
Таким чином, системний аналіз вищезазначених правових норм дає підставу для висновку про те, що не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов`язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб.
Тому, для зняття арешту та заборони відчуження з вищезазначених земельних ділянок є законні підстави.
В частині виключення спірних земельних ділянок з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).
Згідно частин 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що на момент пред`явлення позову виконавче провадження щодо стягнення коштів з боржника ОСОБА_3 завершено шляхом повернення виконавчого документу стягувачеві, а матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням строку зберігання.
Державна виконавча служба не є органом, що здійснює реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого і нерухомого майна.
Порядок виключення майна з Єдиного реєстру заборон відчужень визначено положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Тому, в цій частині суд не має законних підстав для задоволення позову.
Керуючись статтями 264, 265 ЦПК України,
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заява про перегляд заочного рішення подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач Маловисківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, вул. Центральна, 79 в м. Мала Виска Кіровоградської області, код в .

Повне судове рішення виготовлено 2 серпня 2019 року.

Головуючий суддя