Головуючий у І інстанції Таран Н.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що 19.03.2017 року під час розрахунків банківською карткою ПриватБанку йому стало відомо, що його банківський рахунок № 104824, до якого прив'язана банківська картка у вищевказаному Банку, було заблоковано.

20.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до

банківського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», де йому повідомили, що його картковий рахунок закрито та заблоковано у зв'язку із несанкціонованим зняттям невідомою особою готівки з банкомату, розташованого у м.Києві по вул. Миропільська, 19 у розмірі 13 000,00 грн. та запропоновано звернутися в банк з письмовим запитом для отримання детальної відповіді відносно повернення грошових коштів.

21.03.2017 року позивач звернувся з претензією до відповідача, де,виклавши вищевказані обставини, також повідомив, що 19.03.2017 року з 10 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. знаходився за основним місцем роботи у кругу колег, та ані банківську картку, ані пін-код до неї, іншим особам не передавав та ніколи не повідомляв. Окремо у претензії позивач вказав, що до вказаного карткового рахунку підключена послуга «смс-банкінг», але жодних смс-повідомлень про використання картки та/або зняття готівки від відповідачавін не отримував.

05.05.2017 року від відповідача надійшла відповідь, зі змісту якої вбачається, що останній вважає що у списанні коштів також є вина позивача, оскільки невідома та невстановлена особа під час використання картки ввела коректний пін-код та отримала доступ до особистих даних позивача, при цьому, змінивши контактний номер телефону, відключила послугу смс-банкінг та зняла готівку з карткового рахунку. Відповідачем такожбуло рекомендовано позивачу звернутися до правоохоронних органів, що ним і було зроблено ще до моменту отримання відповіді від відповідача.

Не погоджуючись з наданою відповіддю відповідача, яка не містить конкретної інформації, яким чином, ким та за допомогою яких спецзасобів були зняті кошти з банківського рахунку позивача, останній 16.05.2017 року повторно звернувся з листом - претензією до відповідача, де виклав свою позицію стосовно дотримання договору. Відповідач листом від 22.06.2017 року повідомив позивача про те, що його претензія стосовно повернення коштів не може бути задоволена, оскільки під час несанкціонованого зняття готівки було введено правильний пін-код банківської картки, а за шахрайські дії відповідач відповідальності не несе.

Враховуючи викладене, позивач і просив суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно списані з карткового рахунку кошти у розмірі 13 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнутоз Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списані кошти з карткового рахунку в розмірі 13 000,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по справі в сумі704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти задоволення скарги відповідача заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (13 000,00 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19.03.2017 року з платіжної картки НОМЕР_1, якою користувався позивач ОСОБА_2, були списані грошові кошти у сумі 13 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_1 та не заперечується сторонами.

21.03.2017 року позивач звернувся із заявою про вчинення дій, що містять ознаки злочину до Подільського управління поліції у м. Києві.

В цей же день, 21.03.2017 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про несанкціонований доступ до його карткових рахунків і зняття з них готівки, в якій просив: повернути йому грошові кошти, провести розслідування, знайти винних осіб, пояснити,чому саме та хто зняв його грошові кошти. Пояснити чому СМС-банкінг не працював, повідомити результати в письмовій формі на домашню адресу та електронну пошту. Також повідомив, що з цього приводу написав заяву в поліцію.

Листом від 03.05.2017 року відповідач повідомив позивача про те, що у нього немає можливості виконати вимоги позивача з незалежних від нього причин. Аналіз ситуації, що склалася,показав, що позивачем були порушені умови і правила надання банківських послуг. Також позивачу було запропоновано звернутись до правоохоронних органів.

13.04.2017 року позивач звернувся із скаргою до Національного банку України і просив провести перевірку та розслідування по факту крадіжки його заощаджень.

11.05.2017 року В.о. директора Департаменту платіжних систем та інноваційного розвитку Національного банку України повідомив листом позивача про те, що питання про повернення коштів,списаних з рахунку позивача, має вирішуватись відповідно до умов договору,укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк», внутрішніх положень банку, а в разі недосягнення згоди, позивач має право звернутись до суду для захисту своїх прав та законних інтересів відповідно до статей 15, 16, 22 та 23 ЦК України.

16.05.2017 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про несанкціонований доступ до його карткових рахунків і зняття з них готівки, в якійпросив: повернути йому грошові кошти, провести розслідування перевірок з приводу шахрайських дій, надати інформацію про зняті кошти, про картку, яка булав той час в банкоматі, хто її видавав і де; надати відповідь, чому не працював СМС-банкінг, хто і з якої адреси входив в Приватбанк; провести перевірку персоналу, який мав доступ до конфіденційної та банківської інформації, включаючи технічний персонал.

Листом від 22.06.2017 року відповідач повідомив позивача про те, що для того, щоб зняти грошові кошти з його платіжної картки був введений правильний ПІН-код картки. При цьому, Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду. Також банком було рекомендовано позивачу звернутись до правоохоронних органів за наявності у нього впевненості у здійсненні іншими особами шахрайських дій.

Відповідно до копії листа слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.05.2017 року, адресованого ОСОБА_2, вбачається, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції перебуває кримінальне провадження №0004724, розпочате 01.04.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 (Шахрайство) КК України. Заява про вчинення кримінального правопорушення по факту крадіжки коштів з банківської карти «ПриватБанк» зареєстрована в Журналі Єдиного обліку повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Подільського управління поліції 31.03.2017 за № 12989. Слідчим відділом Подільського управління поліції 31.03.2017 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001383, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 (Крадіжка) Кримінального кодексу України. 04.04.2017 року вказане кримінальне провадження направлено за підслідністю до слідчого відділу Дніпровського управління поліції. Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню доручено слідчому слідчого відділу Дніпровського управління поліції Блажку К.В.

Згідно довідки Київського муніципального академічного театру опери та балету для дітей та юнацтва ОСОБА_2 19.03.2017 року з 10 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. знаходився у театрі відповідно до графіку репетицій та вистав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта.

Тобто, тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк, в свою чергу,зобов'язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність.

Під час розгляду справи судом не було встановлено та доведено, що позивач вчиняв розпорядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків.

Положенням ст.1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Отже, положення Цивільного Кодексу передбачає прямий обов'язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб'єкти переказу зобов'язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Так, згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: «Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).»

Згідно п.9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Аналіз вищенаведених норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу.

Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов'язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішеннях Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (ЄДРСРУ № 71807586), 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц (ЄДРСРУ № 72044195) та від 12.02.2018 року у справі № 592/2386/16-ц (ЄДРСРУ № 72199299) досліджувалися питання щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку.

У вказаних рішеннях Верховний суд вказував на те, що задовольняючи позов споживача,суд має враховувати положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15: «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника».

Крім того, згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам статей 76, 81 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи те, що банком не доведено відсутності його вини у списанні 19.03.2017 року коштів в сумі 13 000,00 грн. з карткового рахунку позивача ОСОБА_2, якийне порушував умови договору про обслуговування карткового рахунку, негайно повідомив обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанціїпронаявність у справіпідстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних з карткового рахунку останнього коштів в розмірі 13 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, власного тлумачення характеру спірних правовідносин та переоцінки доказів. Такі доводи були предметомоцінки судупершої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: