Справа № 347/1086/17
Провадження № 22-ц/4808/1114/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 - на дії головного державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, з апеляційною скаргою Головного державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року, постановлену суддею Крилюк М.І.,

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову Головного державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 31 травня 2019 року, серія ВП № 55936345 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа від 22 лютого 2018 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанова державного виконавця від 31 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 55936345 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 , як боржника по сплаті аліментів на його неповнолітню дочку, у праві керування транспортними засобами, винесена передчасно через поважність причин виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Обмеження мають на меті спонукати до сплати заборгованості у разі навмисних дій боржника, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, а тому, фактично нарахувавши заборгованість по аліментах та застосувавши до нього усі передбачені законом обмеження, державний виконавець не встановив та не пересвідчився у намірах боржника ухилятися від виконання рішення суду та від сплати заборгованості по аліментах, не дотримався принципу верховенства права та принципу справедливості, об`єктивності, не взяв до уваги відсутність можливості у боржника сплатити вказану заборгованість, а тому зазначені в постанові заходи обмежують права скаржника та створюють для нього невиправдано надмірний тягар, що є неприпустимим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2019 року Головний державний виконавець Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його скарги.

Вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм Закону.

12 березня 2018 року до Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області поступила заява стягувача ОСОБА_2 по виконанню виконавчого листа, виданого 22 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 950 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. У виконавчому документі відсутній індивідуальний податковий номер боржника, через що було неможливо направити запити на встановлення доходів та майна боржника.

01 серпня 2018 року боржник з`явився до Косівського РВ ДВС на виклик державного виконавця та повідомив, що не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження та йому невідомо про відкрите виконавче провадження та суму заборгованості.

Погашення заборгованості по сплаті аліментів від боржника ОСОБА_2 не надходило, підтвердження про сплату аліментів не надавались.

Згідно інформації з ДПІ, боржник не зареєстрований як підприємець, відсутня інформація про відкриті номери рахунків у банках та інших фінансових установах.

За даними ПФУ у Косівському районі боржник отримує пенсію, інформація про працевлаштування відсутня.

За даними ІС ДП «НАІС» за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби та немає інформації щодо перетину державного кордону України.

08 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника на направлено в реєструючі органи. 26 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 50%, оскільки у боржника утворилась заборгованість згідно розрахунку про розмір сплачених аліментів - 16000 гривень.

Оскільки боржником самостійно рішення суду не виконується та не здійснюється будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості, вважає, що ухвалою суду першої інстанції безпідставно задоволено скаргу ОСОБА_2 . Крім цього, судом безпідставно застосовано ст.ст.5 та 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що не мають жодного стосунку для задоволення скарги ОСОБА_2 та винесення даного рішення, оскільки у нормах статей зазначено про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, а ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає підстави винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що суд постановив ухвалу з врахуванням всіх обставин справи. Зазначає, що у нього відсутнє будь-яке майно на праві власності. Має порушену нормальну діяльність опорно-рухового апарату (рухається тільки за допомогою милиць). Не отримує пенсії, тільки соціальну матеріальну допомогу, розмір якої становить 1497 гривень. Проживає у будинку матері, яка також є пенсіонеркою, та розмір її пенсії становить 1500 гривень. Саме це є причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів, а не небажання утримувати неповнолітню доньку. Його сім`я користується автомобілем, що необхідний як засіб пересування, іншим чином доставка продуктів харчування та інших речей для господарства є неможливою. Позбавлення права керування транспортним засобом позбавить його вийти за межі житла, в якому проживає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На виконанні рішення Косівського районного суду від 16 січня 2018 року судом 22 лютого 2018 року видано виконавчий лист № 347/1086/17 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 950 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття.

Згідно з розрахунку заборгованості по аліментах від 10 травня 2019 року сума заборгованості ОСОБА_2 по аліментах на 01 травня 2019 року складає 17900,00 гривень.

Боржник ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства, можливості працевлаштуватись немає.

Відповідно до довідки Косівського УПСЗН за № 1720 від 24 червня 2019 року ОСОБА_2 знаходиться на обліку у Косівському УПСЗН та йому призначена державна соціальна допомога, як особі з інвалідністю з дитинства 2 групи в сумі 1497,00 гривень.

Актом обстеження матеріально-побутових умов Косівської міської ради від 26 червня 2019 року (а.с.6) підтверджено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства, проживає в будинку своєї матері, не працює, інших доходів, окрім пенсії немає, постійно хворіє, проживає у важких матеріально-побутових умовах.

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_2 21 березня 2018 року йому проведено оперативне втручання, корегуюча остеотомія правої стегнової кістки.

У користуванні ОСОБА_2 є автомобіль ВАЗ 21063 , який належить на праві власності його матері.

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 березня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у Косівському об`єднаному УПФУ за здійснено відрахування із доходів боржника згідно чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 50% виплати загальної суми боргу 24 000 гривень після погашення боргу постановлено стягувати з боржника по 950 гривень щомісячно.

Двічі, 24 травня та 24 червня 2019 року з пенсії боржника здійснено стягнення.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов Косівської міської ради від 26 червня 2019 року ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства, проживає у будинку матері, не працює, інших доходів, окрім пенсії, немає, постійно хворіє, проживає у важких матеріально-побутових умовах.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта, який вимоги скарги підтримав, заявника, який вимоги скарги заперечив, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Пунктом 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з п. 1 ч. 10 вказаної статті тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, зокрема, в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Згідно виконавчого листа від 22 лютого 2018 року № 347/1086/17 з ОСОБА_2 стягуються аліменти в твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 950 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття згідно рішення Косівського районного суду від 16 січня 2018 року (а.с. 14).

Постановою Головного державного виконавця від 12 березня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 15).

08 лютого 2019 року Головним державним виконавцем накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (а.с. 17).

Постановами Головного державного виконавця від 26 березня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 та встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с. 25-26).

Згідно повідомлення державного виконавця від 10 травня 2019 року по виконавчому листу №347/1086/17 на 01 травня 2019 року заборгованість по аліментах становить 17900 гривень , що утворилась за період з 06 жовтня 2017 року по 30 квітня 2019 року (а.с. 27).

Постановами Головного державного виконавця від 10, 31 травня 2019 року накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 20% за наявність заборгованості по сплаті аліментів, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування зброєю та полювання (а.с. 28-32).

Судом встановлено, що розмір заборгованості - 17900 гривень перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Скаржник не заперечив факту заборгованості по аліментах, складений державним виконавцем розрахунок заборгованості не оскаржував.

ОСОБА_2 довів належними та допустимими доказами, що встановлення для нього державним виконавцем тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, оскільки переніс у березні 2018 року оперативне втручання, користується милицями, що створює труднощі у пересуванні. Користування автомобілем для забезпечення побутових потреб є необхідним з огляду на обмежені можливості у пересуванні ОСОБА_2 , як інваліда 2-ї групи з дитинства, який проживає з мамою, пенсіонеркою, і отримує тільки державну соціальну допомогу у розмірі 1497 гривень.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Врахування пропорційності забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції у повній мірі дотримався принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами позивача, який в силу обмеженої рухомості потребує засобу пересування для забезпечення своїх побутових потреб, та матері пенсіонера.

Доводи апеляційної скарги, у тому числі, що суд помилково зіслався не на ті норми ЗУ «Про виконавче провадження», не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про необхідність у даному випадку задоволення обґрунтованої скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 вересня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта