Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 614/216/19

провадження № 61-12549св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Крайз Олександр Ігорович,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Крайза Олександра Ігоровича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року у складі судді Чайки І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 10 червня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі») про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позов мотивувала тим, що 13 січня 2018 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . 20 березня 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір № 172/0576 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою придбаної квартири. Того ж дня між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання № 1869 на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 20 березня 2018 року № 172/0567, предметом якого була реструктуризація заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що була визначена в сумі 31 057,23 грн, яка виникла станом на 01 березня 2018 року.

Вказувала, що під час підписання договору про реструктуризацію не знала про суму заборгованості, що виникла за період з 13 січня 2018 року по 20 березня 2018 року, тобто після придбання нею квартири. Згодом у неї виникли сумніви щодо суми заборгованості і вона звернулася до відповідача з проханням скорегувати суму боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є споживачем послуг лише з 13 січня 2018 року, та сума заборгованості в розмірі 31 057,23 грн є помилковою.

Зазначала, що 30 листопада 2018 року отримала відповідь на надісланий нею лист, у якому відповідач відмовив у корегуванні суми боргу з посиланням на укладення договору реструктуризації боргу. З цього листа їй стало відомо, що заборгованість у розмірі 28 395,86 грн склалася станом на 13 січня 2018 року, тобто до придбання нею квартири.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати укладений між нею та КП «Харківські теплові мережі» договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання від 20 березня 2018 року № 1869 недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем та її представниками не надано суду належних та допустимих доказів наявності обставин, які б вказували на помилку відносно суми заборгованості, як і не надано доказів неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, та не доведено, що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Районний суд посилався на статті 202, 203, 205, 208, частину третю статті 215, статтю 229 ЦК України та пункт 19 Постанови Пленуму від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у якому зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки судом не встановлено під час розгляду справи наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків, позивачем не надано належних доказів, які б вказували на помилку щодо суми заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та її представник - адвокат Крайз О. І., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий судовий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника - адвоката Крайза О. І. мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що не заперечує факт укладання договору реструктуризації, навпаки визнає цей факт, та вказує, що правочин відбувся під впливом помилки, саме тому просить суд визнати його недійсним. Про помилку заявнику стало відомо вже після укладення договору реструктуризації.

Вказує, що судом не досліджувалося та не з`ясовувалося питання суми боргу ОСОБА_1 перед КП «Харківські теплові мережі». Крім того, КП «Харківські теплові мережі» визнає, що ОСОБА_1 прийняла чужий борг за спожиті послуги на себе, про що прямо зазначило у відзиві на позовну заяву та в листі КП «Харківські теплові мережі» від 30 листопада 2018 року № 2/Х-8031/20/18.

Звертає увагу на те, що новий власник майна не зобов`язаний платити за борги попереднього власника. Договори про надання послуг не обтяжують майно, таким чином за відсутності умови по сплаті боргів попереднього власника в договорі по відчуженню нерухомого майна, нового власника не може бути визнано боржником.

Отже, укладаючи договір реструктуризації ОСОБА_1 знаходилась під впливом помилки, що є істотною, в частині суми заборгованості.

Додатково посилається на Постанову Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2007 року в справі № 2-9/5700 - 2007 за позовом ТОВ «Валькірія» до ВАТ «Крименерго» про визнання недійсною додаткової угоди від 04 жовтня 2006 року № 3/1202 до договору № 03 від 30 травня 2005 року про реструктуризацію та погашення заборгованості споживача. Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржувані рішення та постанова підлягають скасуванню, з огляду на те, що вказана в додатковій угоді заборгованість у розмірі 14 303,57 грн фактично є заборгованістю СВК «Олексіївський» перед ВАТ «Крименерго».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року КП «Харківські теплові мережі» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило, що касаційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Вказує, що ОСОБА_1 уклала договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання на суму 31 057,23 грн про, що свідчить її підпис. При укладанні вказаного договору, її волевиявлення на укладення договору реструктуризації було вільним та усвідомленим. ОСОБА_1 добровільно прийняла умови договору, про що свідчить її підпис в договорі та один екземпляр отримала на руки.

Вважає, що посилання ОСОБА_1 на те, що підчас здійснення правочину, вона помилялась щодо обставин справи, що мають суттєве значення, є безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 січня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А. В., реєстраційнимй № 42, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (а. с. 26-30).

20 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Харківські теплові мережі» із заявою про переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 на її ім`я, зміну опалювальної площі квартири та проведення нарахування за гарячу воду на одну особу (а. с. 46).

20 березня 2018 року між ОСОБА_1 та КП «Харківські теплові мережі» укладено договір № 172/0576 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а. с. 12-23).

20 березня 2018 року між ОСОБА_1 та КП «Харківські теплові мережі» укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання № 1869, у пунктах 1, 2 якого зазначено, що предметом договору є реструктуризація теплопостачання в сумі 31 057,23 грн, яка виникла станом на 01 березня 2018 року (а. с. 24-25).

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Харківські теплові мережі» з листом про корегування суми заборгованості з урахуванням набуття нею права власності на квартиру з 13 січня 2018 року (а. с. 31).

30 листопада 2018 року КП «Харківські теплові мережі» листом повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для скасування заборгованості (а. с. 32).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника - адвоката Крайза О. І. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 13 січня 2018 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , а 20 березня 2018 року між нею та КП «Харківські теплові мережі» укладено договір № 172/0576 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання № 1869.

Вважаючи, що при укладенні спірного договору про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання ОСОБА_1 діяла під впливом помилки щодо суми боргу, вона звернулася за захистом своїх прав до суду.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 та її представниками не надано суду належних та допустимих доказів наявності обставин, які б вказували на помилку щодо суми заборгованості, як і не надано доказів неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, та не доведено, що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, у зв`язку із чим оскаржувані рішення відповідають приписам статей 263-265 ЦПК України та не підлягають скасуванню.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень частин першої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно пункту 19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Першочерговим і визначальним у спорі про визнання оспорюваного договору недійсним є встановлення у ОСОБА_1 та КП «Харківські теплові мережі» на момент укладення договору волевиявлення на вчинення саме такого договору. Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій цю обставину встановили, надали їй правильну правову оцінку та дійшли висновку про обізнаність ОСОБА_1 про наслідким укладеного договору, відтак доводи касаційної скарги про укладення договору під впливом помилки не підтверджені під час розгляду справи та не можуть бути підставою для визнання недійсним договору.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені, а також інші доводи касаційної скарги, зокрема, й щодо вчинення правочину під впливом помилки, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем та його представником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому посилання заявника на порушення норм процесуального права судами не може бути підставою для скасування правильних по суті спору та законних судових рішень (частина друга статті 412 ЦПК України).

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися, та закон, який їх регулює, та, оцінивши зібрані у справі докази на предмет їх належності, допустимості та достатності, обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Крайза Олександра Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк