ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/322/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Опалинська О.П. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зайвого Андрія Олександровича на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді Опалинська О.П., у справі за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повторне виселення ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із заявою про повторне виселення ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на заставне майно та виселення боржника задоволено. Виселено ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 .

13 серпня 2019 року державним виконавцем на підставі ч. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що після виконання рішення суду боржник повторно самовільно вселився в квартиру, просив повторно виселити боржника ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2019 року заяву задоволено.

Повторно виселено без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Зайвий А.О. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, постановлену із порушенням норм матеріального і процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував на те, що постановляючи ухвалу про повторне виселення боржника вказав про виселення без надання іншого жилого приміщення, хоча судом при постановленні рішення про виселення про це не вказано.

Суд також не врахував, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню рішення суду в частині виселення на час дії мораторію.

Суд також безпідставно не застосував строк позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року виселено ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України.

Постановою головного державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 18 січня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_1

Постановою головного державного виконавця Смілянського міського відділу Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 13 серпня 2010 року закінчено виконавче провадження з примусового виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 в зв`язку із виконанням.

Відповідно до Висновку про результати звернення громадян від 23 червня 2016 року, складеного інспектором Смілянського відділу поліції ГУНП, на час перевірки ОСОБА_1 проживає разом з членами сім`ї в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки СКП «Наш дім» від 23 червня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_3 , донькою ОСОБА_4 , бабою ОСОБА_5 , дідом ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадку повного виконання рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

За змістом частини одинадцятої статті 78 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», якщо особа самостійно вселилася в приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в цьому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Така сама за змістом норма міститься у частині десятій статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 17 липня 2019 року у справі № 335/1394/13-ц (провадження № 61-14396св18).

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що є законні підстави для повторного виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 .

Проте суд першої інстанції не врахував, що в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2009 року не вказано про виселення ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення. При постановленні ухвали про повторне виселення суд не може вийти за межі рішення суду. Тому із резолютивної частини ухвали необхідно виключити слова «без надання іншого жилого приміщення».

Що стосується застосування строків позовної давності, то суд при розгляді даної заяви не застосовував норми матеріального права, а саме Цивільний кодекс України, а тому не міг застосувати строк позовної давності, які на процесуальне законодавство не поширюється.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути застосований при вирішенні питання про повторне виселення, а застосовується в іншому порядку.

Не може бути задоволено і посилання в апеляційній скарзі на направлення справи на новий розгляд, поскільки таке не передбачено ст. 374 ЦПК України.

Частинами першою, другою, четвертою статті 376 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів вважає за необхідне на підставі статті 376 ЦПК України змінити оскаржувану ухвалу суду та виключити з її мотивувальної частини слова « без надання іншого жилого приміщення».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зайвого Андрія Олександровича задоволити частково.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2019 року змінити.

Виключити із резолютивної частини ухвали слова : «без надання іншого жилого приміщення».

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Судді: