Справа № 496/3108/18
Провадження № 2/496/386/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Желяпової О.Ф.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши яку (а.с. 144), просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтво про право власності їй належить вказаний житловий будинок. У будинку з 12.06.2009 року зареєстрований її син відповідач по справі, але в будинку не проживає, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача в її будинку порушує її право на отримання субсидії на комунальні послуги. В червні 2018 року відповідач без її дозволу вселився у вказаний будинок з метою примусити її закласти будинок для покриття своїх боргів за кредитними договорами, намагався визнати її недієздатною помістивши до психіатричної лікарні. Після втручання громади, поліції та преси відповідач виїхав з її будинку. Посилаючись на вказані обставини позивачка просить визнати відповідача втративши право користування її житловим будинком.

На змінені позовні вимоги відповідач відзив не подавав.

Позивачка в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та пояснила, що відповідач з 2009 року був зареєстрований у її будинку, але не проживав ньому, а вселився лише в червні 2018 року без її дозволу з ціллю примусити її надати йому згоду на заставу її будинку для погашення його боргів по кредитам. Крім цього, він погрожував їй відправкою в психіатричну лікарню. Відповідач у грудні 2018 року звільнив її будинок та проживає в м. Одесі, але з реєстрації добровільно зніматися не хоче.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивачки підтримала та просила позовну заяву задовольнити. При цьому пояснила, що відповідач з 2009 року постійно не проживає в будинку позивачки, а тому просить визнати його втратившим право користування будинком позивачки.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що часто буває в гостях у позивачки, так як працює в лікарні та допомагає періодично їй. Зі слів позивачки вона знає, що її син не проживає з нею з 2009 року. У липні 2018 року відповідач без дозволу позивачки поселився до будинку її разом зі своєю дружиною і почав погрожувати позивачці відправити її у психічну лікарню та виселити з власного будинку, про те він через 3 місяці залишив будинок позивачки та виїхав.

Заслухавши позивачку, її представника та свідка дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , видане 25 червня 2009 року виконавчим комітетом Біляївської міської ради Одеської області (а.с.7).

З акту депутата Біляївської міської ради від 29.07.2018 року вбачається, що відповідач з 12 червня 2009 року зареєстрований в будинку позивачки та зі слів сусідів у вказаному будинку ніколи не мешкав, але з 01.06.2018 року проживав за місцем реєстрації. (а.с. 11).

З акту депутата Біляївської міської ради від 10.06.2018 року вбачається, що відповідач зареєстрований в будинку позивачки, але проживає за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 12).

З приводу протиправного вселення відповідача до будинку позивачки, остання неодноразово зверталась до правоохоронних органів та й було рекомендовано звернутись до суду, про що свідчать листи начальника Біляївського ВП на адресу позивачки (а.с. 22-30).

Відповідач звертався до суду з заявою про визнання ОСОБА_5 недієздатною, про що свідчить копія ухвали Біляївського районного суду про відкриття провадження у справі від 17.09.2018 року та копія заяви (а.с. 86-93).

З довідки виданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради Одеської області від 11.06.2018 року № 1911 (а.с.13) та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.151) вбачається, що відповідач зареєстрований у вказаному будинку.

З матеріалів перевірок за зверненням ОСОБА_5 проведених співробітниками поліції за №1618, 1961, 1838, 1925, 1930, 2161, 2224 вбачається, що між сторонами виникли неприязні стосунки з приводу тимчасового проживання в будинку позивачки відповідача.

Реєстрація відповідача у житловому будинку порушує права позивачки, як власника, та обмежує її в отримані субсидії.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не мешкав у будинку позивачки з моменту реєстрації в ньому, а саме з 12.06.2009 року, а тимчасова його поява в житловому приміщенні з метою незаконного утримання не може розглядатися як його повернення до постійного місця проживання, та не може розглядатись як повернення і перериває сплив річного терміну.

У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач, який є сином позивачки, з 2009 року зареєстрований, але постійно не проживає у її будинку, а вселився в нього лише у липні 2018 року на певний період 3 місяці, намагався визнати позивачку недієздатною з метою управління її майном, а тому суд вважає, що періодичне вселення до житлового будинку позивачки було з метою незаконного управління її майном, та не пов`язане з постійним проживанням, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання повного його тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Повне судове рішення складено 20.09.2019 року.