Дата документу 01.10.2019 Справа № 317/4267/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/4267/18Головуючий у 1-й інстанції Нікітін В.В.
Пр. № 22-ц/807/2612/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.10.2010 року станом на 18.10.2018 року у розмірі 18799,48 грн., яка складається з: 7723,72 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 9704,36 грн. - заборгованості за пенею; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 871,40 грн. штрафу (процентна частина), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Нікітіна В.В. (а.с.35).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.38) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року (а.с. 63-68) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

За заявою відповідача зазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 70-78) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 81).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 82).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кухарем С.В. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 87-88).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.89).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом, з них: 11 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

У період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 91).

В автоматизованому порядку у цій справі суддями Подліяновою Г.С. та Кримською О.М. замінено суддів Маловічко С.В. та Кухаря С.В. у зв`язку із тривалими хворобою та відпусткою останніх (а.с. 92-93).

Банк надав апеляційному суду письмові пояснення до апеляційної скарги (а.с. 94-95), в яких зазначав, що строк дії картки відповідача до кінця вересня 2018 року, тому правомірним є нарахування заборгованості Банком станом на 30.09.2018 року, а саме: заборгованості за відсотками 7723,72 грн., з квітня 2018 року відсотки за договором не нараховувались; заборгованості з пені 7542,10 грн., до якої входить пеня з 01.12.2017 року по 01.09.2018 року 950,00 грн. (3й стовпчик) та пеня за період з 30.04.2018 року по 30.09.2018 року 6592,10 грн. (7й стовпчик).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 4, 12 - 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України та виходив із того, що відсутні підстави для задоволення позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі, оскільки зобов`язання позичальника за ним було припинене належним виконанням сплатою грошових коштів платежем від 31 липня 2018 року.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_1 № б/н від 06.10.2010 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із анкети - заяви ОСОБА_1 (а.с. 7), Тарифів (а.с.8), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-23), з якими відповідач ОСОБА_1 погодився у повному обсязі, підписавши вищезазначену анкету - заяву 06.10.2010 року (а.с.7), та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику відсотків, пені, штрафів тощо.

Суд першої інстанції також правильно виходив із презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що в силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт та відсоткову ставку за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши вищезазначену анкету - заяву від 06.10.2010 року. Повідомлення відповідача про новий розмір ліміту та процентну ставку включається до виписки за рахунком відповідача (а.с. 53-57). Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов`язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 (Статут а.с.29 зворот).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком та випискою по рахунку відповідача, які є належними допустимими доказами у цій справі (а.с. 5-6, 53-57) .

Банк нарахував відповідачу у цій справі заборгованість за вищезазначеним кредитним договором № б/н від 06.10.2010 року станом на 18.10.2018 року у розмірі 18799,48 грн., яка складається з: 7723,72 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 9704,36 грн. - заборгованості за пенею; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 871,40 грн. штрафу (процентна частина) (а.с.3 зворот), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив самостійно добровільно 26.11.2017 року, 01.12.2017 року, у подальшому також відбувалось погашення заборгованості у липня 2018 року (розрахунок Банку а.с. 6, виписка по рахунку відповідача а.с.54).

Відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції не просив застосувати строк позовної давності у цій справі.

Тому, апеляційний суд не вправі вирішувати у цій справі питання про застосування строку позовної давності.

Оскільки, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не з`ясував належним чином, що строк дії вищезазначеного договору сторін у цій справі встановлено - до 09/18, що відповідає строку дії картки (довідка Банку а.с.52).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача до суду першої інстанції поштою 11.12.2018 року (а.с. 34), тобто вже після закінчення строку дії договору 30.09.2018 року.

При вищевикладених обставинах, Банк мав право на нарахування та стягнення процентів та пені за користування кредитом та пені лише до закінчення строку дії договору до 30.09.2018 року.

Апеляційним судом встановлено, що хоча Банк у своєму позові й просить стягнути у цій справі заборгованість станом на 18.10.2018 року, але фактично відсотки ним у сумі 7723,72 грн. нараховані лише станом на 31.03.2018 року (розрахунок а.с. 6), тобто до закінчення строку дії договору 30.09.2018 року, а тому Банк має право на їх стягнення у цій справі у повному обсязі.

Щодо пені, то апеляційним судом встановлено, що Банк у своєму просить стягнути у цій справі пеню станом на 18.10.2018 року у сумі 9704,36 грн., із якої лише 7542,10 грн. пені нараховані Банком до закінчення строку договору 30.09.2018 року (розрахунок а.с. 94 ст. 362 ч. 2 ЦПК України), решта пені у сумі 2179,90 грн. (розрахунок: 9704,36 грн. 7542,10 грн.) нарахована Банком після закінчення строку договору 30.09.2019 року, а тому суд першої інстанції мав був відмовити в її стягненні у цій справі за безпідставністю нарахування, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлено, що Банк позовних вимог до відповідача в порядку ст. 625 ЦПК України у цій справі не заявляв.

Апеляційним судом встановлено, що Банк має на стягнення у цій справі з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.12.2008 року станом на 18.10.2018 року в межах позовних вимог лише у розмірі 8609,91 грн., яка складається із: 7723,72 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом строком, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., та штрафу (процентна складова) 386,19 грн.

Оскільки, щодо нарахування штрафів, то не допускається в силу вимог ст. 61 Конституції України одночасне нарахування Банком пені та штрафів за одне те саме порушення, оскільки останні є різновидом одного виду відповідальності цивільної (ст. 549 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що Банком одночасно у цій справі нараховано за порушення строків виконання зобов`язання і пеня строком до закінчення строку договору до 30.09.2018 року у сумі 7542,10 грн., і штрафи 500,00 грн. +5 % від суми заборгованості (а.с.8), а тому у стягненні з відповідача на користь Банку пені у сумі 7542,10 грн., нарахованої Банком строком до 30.09.2018 року, слід у цій справі відмовити на підставі ст. 61 Конституції України.

В разі стягнення суми заборгованості з відповідача на користь Банку у цій справі за вирахуванням частини пені, меншим є також розмір штрафу (процентна складова), якій підлягає стягненню з відповідача на користь Банку у цій справі та становить 5% від суми задоволених позовних вимог Банку у цій справі щодо стягнення основного боргу (ціни позову).

Розрахунок: 5% від 7723,72 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом = 386,19 грн.

Належні, допустимі докази того, що відповідач у добровільному порядку погасив вищезазначену заборгованість за договором перед Банком у добровільному порядку станом на час її перегляду апеляційним судом у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.12.2008 року станом на 18.10.2018 року у розмірі 8609,91 грн., яка складається із: 7723,72 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом строком, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., та штрафу (процентна складова) 386,19 грн.; в іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2017,43 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1762,00 грн. (а.с. 1) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с. 73) = 4405,00 грн.* сума задоволених позовних вимог Банку 8609,91 грн. (розрахунок: сума основного боргу у вигляді відсотків 7723,72 грн. + штраф (фіксована частина) 500,00 грн. + штраф (процентна складова) 386,19 грн.)/сума заявлених позовних вимог Банку 18799,48 грн.).

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.12.2008 року станом на 18.10.2018 року у розмірі 8609,91 грн., яка складається із: 7723,72 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом строком, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., та штрафу (процентна складова) 386,19 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 2017,43 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 01.10.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кримська О.М.