Єдиний унікальний номер: 378/933/19
Провадження № 2/378/259/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Ставище справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний Банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною позовною заявою звернулось ПАТ „Державний експортно-імпортний Банк України", посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № від 16.02.2016 позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у розмірі 4000 грн. на строк до 28.02.2019. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 15.04.2019 має заборгованість 10239 гривень 15 копійок, з яких 3995,6 гривень - заборгованість за основним боргом, 2322, 37 гривень - прострочена заборгованість за процентами, 330,09 гривень - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 1413, 02 гривень - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом, 356, 5 гривень - три проценти річних та 1821, 57 гривень - інфляційне збільшення суми основного боргу за кредитом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ „Державний експортно-імпортний Банк України" вказану суму заборгованості за кредитним договором та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1921 гривню.

Представник позивача Дідківський В.С. надіслав до суду клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати у відсутність представника позивача.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений (а.с. 41, 43, 54), в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України (а.с. 50, 51), причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк Банк» та ОСОБА_1 16.02.2016 було укладено Договір про відкриття карткового рахунку № та 22.03.2016 Додаткову угоду до Договору про відкриття карткового рахунка від 16.02.2016 № (далі - Кредитний договір), згідно якої сторони уклади договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № . (а.с. 14-21).

Згідно з умовами Кредитного договору на підставі заяви Позичальника Банком було відкрито Позичальнику поточний рахунок № НОМЕР_1 та відкрито кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням картки з лімітом у розмірі не більше 4 000,00 гривень 00 копійок на строк до 28.02.2019 року (п.п. 2.1, 2.4, 2.6 статті 2 Кредитного договору).

Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору кредит надається для оплати будь-яких проведених держателем операцій за картковим рахунком у разі недостатності власних коштів клієнта на картковому рахунку для оплати відповідних операцій.

Згідно п. 4.2 Кредитного договору надання банком кредиту здійснювалося у разі недостатності власних коштів на картковому рахунку позичальника для проведення платежів за платіжними повідомленнями та інших платежів за кредитним договором шляхом дебетування карткового рахунку на суму, що відповідає розміру відповідних платежів або на суму, що відповідає різниці між розміром відповідних платежів та витратною сумою.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п.п. 2.10, 7.2.15 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати щомісячно банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 40% річних, не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані, а у разі припинення дії кредитної лінії - не пізніше першого банківського дня,наступного за днем, у який клієнт зобов`язаний погасити банку усю існуючу заборгованість за кредитом у зв`язку з припиненням дії кредитної лінії.

Згідно з п. 5.3 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється Банком у валюті карткового рахунку щомісяця в останній банківський день місяця та в день припинення дії кредитної лінії (для процентів за кредитом), а у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом - у день надходження на картковий рахунок грошових коштів, за рахунок яких така прострочена заборгованість (її частина) буде погашена.

З наданого позивачем розрахунку (а.с. 7-10) вбачається, що за вищевказаним договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту станом на 15.04.2019 року утворилась заборгованість за основним боргом в сумі 3995,6 гривень, 2322, 37 гривень - прострочена заборгованість за процентами, 330,09 гривень - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 1413, 02 гривень - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом, а всього 8061.08 грн.

Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований.

У разі прострочення погашення Технічної заборгованості за кредитом, процентів за кредитом відповідно до п. 8.1.1 Кредитного договору, клієнт сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.п. 7.2.17 п. 7.2 Кредитного договору передбачений обов`язок позичальника у випадку надіслання Банком вимоги клієнту про дострокове повернення кредиту погасити Банку не пізніше терміну, зазначеного у такій вимозі Банку, усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом та за процентами за користування кредитом.

Згідно з п.п. 7.3.3 п. 7.3 Кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати Технічної заборгованості та процентів за користування кредитом у разі невиконання останнім будь-яких умов цього Договору.

Також, внаслідок порушення позичальником умов п. 7.2.15 Кредитного договору, банк направив позичальнику претензію № 040-291/223 від 19.01.2017 року з вимогою, в строк до 31.01.2017 року погасити заборгованість за кредитом в розмірі 4 657,39 грн. (а.с. 24), однак, відповідач не виконав зобов`язання перед банком, щодо погашення заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки і отримав кредит з лімітом в розмірі 4 000,00 грн. для проведення операцій із застосуванням картки, однак умови договору порушив.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором.

Враховуючи те, що відповідачем не подано відзив на позов та не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, а надані позивачем докази підтверджують, що відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 8061,08 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних в сумі 356, 5 гривень та інфляційних втрат суми основного боргу за кредитом в сумі 1821, 57 гривень, розрахунок яких наведено в наданому позивачем розрахунку (а.с. 7 -10).

З цього приводу, суд зазначає наступне:

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 2 вуказаної статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Тому стягнення інфляційних втрат не є видом неустойки чи платою за колисання кредитними коштами, а по суті є компенсацією втраченої частини коштів внаслідок знецінення, у разі, якщо таке знецінення відбулось через інфляційні, тобто незалежні від жодної сторони, процеси у країні з національною валютою. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі№ 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі№ 6-38цс11. Таким чином, позивач має право вимагати від прострочившого боржника стягнення грошових коштів, повернення яких боржником прострочене, з покриттям інфляційних втрат. Розмір таких втрат в сумі 1821, 57 позивачем розраховано у відповідності до вимог закону і офіційних даних про індекси інфляції за період прострочення грошового зобов`язання.

Щодо стягнення додатково 3% річних в сумі в сумі 356, 5 гривень, то виходячи зі змісту ч.2 ст.625 ЦК України - три проценти річних від простроченої суми нараховуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з умов договору, сторонами передбачено інший розмір відсотків, в тому числі і у разі прострочення грошового зобов`язання боржником. Стягуючи на вимогу позивача кредитні кошти і проценти, нараховані за їх користування , в тому числі і за період прострочення, відповідно до умов договору, суд не вбачає підстав для додаткового нарахування ще і трьох відсотків річних на прострочену суму за частиною 2 статті 625 ЦК України. В цій частині позовні вимоги необґрунтовані.

Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 8061,08 грн. та суму 1821, 57 гривень інфляційних втрат суми основного боргу за кредитом, а всього 9882 грн. 65 коп.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1854 грн. 15 коп.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 551, 610, 611, 625, 638, 1049, 1050 ч. 2, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний Банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний Банк України" 9882 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 65 копійок, з яких заборгованість по кредитному договору № від 16.02.2016 в сумі 8061 гривень 08 копійок, 1821 гривень 57 копійок сума інфляційних втрат суми основного боргу за кредитом, та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1854 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят чоти) гривні 15 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н. М. Марущак