ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/4477/15-ц

Провадження № 22-ц/818/281/19

01 жовтня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Державна архітектурно - будівельна інспекція України, Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Харківській області, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року (суддя Бородіна Н.М)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державна архітектурно - будівельна інспекція України, Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Харківській області, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути небезпеку пошкодження майна ОСОБА_1 - квартир АДРЕСА_1 шляхом демонтажу обладнання системи водопостачання та водовідведення, встановленого з порушенням державних будівельних норм в квартирах № 31,32,32 /1 , АДРЕСА_1 , а також зобов`язати відповідача відновити цілісність та міцність конструкцій.

В обґрунтування вимог зазначала, що ОСОБА_1 на праві власності належать квартири АДРЕСА_1 з єдиним санвузлом. На другому поверсі над зазначеними квартирами знаходяться квартири №31,32,33,36 з єдиним санвузлом, що розташований безпосередньо над санвузлом першого поверху. ОСОБА_2 розпочала будівельні роботи з реконструкції квартир № 31,32,33,36 з переплануванням, подавши до Інспекції ДАБК у Харківській області декларацію про початок виконання будівельних робіт, в якій зазначила, що технічний нагляд за проведенням ремонтних робіт здійснює ОСОБА_4 Експертиза проекту будівельних робіт не проводилась. Проектування будівельних робіт по реконструкції квартир №31,32,33,36 проводилась з порушенням вимог п.2.24 ДБН відносно загальних житлових кімнат, мінімальних площ спальних кімнат та кухонь, а також з порушенням вимог п. 2.2.7 та п.2.28 ДБН відносно з улаштуванням окремих санвузлів над житловими приміщеннями квартир № 54-56 на першому поверсі, що загрожує пошкодженню майна позивача від аварій систем водопостачання та водовідведення. В приміщення санвузлів з порушенням ДБН проводились нові інженерні комунікації- каналізація та водопровід, що знизило міцність конструкцій перекриття. 19.09.2014 року ОСОБА_2 подала до інспекції ДАБК декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

В судовому засідання представник позивача Стуліков А .В. уточнені позовні вимоги підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 надала до суду письмове клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності та в задоволенні позову відмовити.

Третя особа - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надала письмові заперечення, відповідно до яких проти задоволення позову заперечувала.

Треті особи Державна архітектурно-будівельна інспекція України та Інспекція державного архітектурного будівельного контролю у Харківській області в судові засідання не з`явились.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2018 рокув задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Стуліков А. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно технічної документації наданої КП «ХМБТІ» можна було встановити факт порушення прав позивачки, а саме факт порушення відповідачкою ДБН при реконструкції квартир, проте суд не дав оцінки наданим доказам.

Відповідач надала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач не є власником об`єктів, що зазначаються в межах судової справи, а отже не може вчиняти будь-яких дій з такими об`єктами.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності. При цьому зазначив, що наявні зареєстровані декларації свідчать про дотримання відповідачем будівельних норм, стандартів, декларативних та дозвільних процедур у будівництві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2001 року.

Безпосередньо над квартирами 54-56 розташовані квартири №№31,32,33,36, які на час звернення до суду із позовною заявою належали відповідачці ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 03.07.2013 року.

Після набуття права власності на вказані квартири ОСОБА_2 розпочато будівельні роботи з реконструкції квартир №№31,32,33,36 під індивідуальні квартири.

ОСОБА_2 направлено до Інспекції ДАБК у Харківській області Декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована уповноваженим органом 08 серпня 2014 року за №ХК17.

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт, замовником яких є ОСОБА_2 , розпочато реконструкція квартир АДРЕСА_1 , технічний нагляд здійснює ОСОБА_4 , проектна документація розроблена ФОП ОСОБА_4

Будівельні роботи виконані за замовленням відповідача протягом серпня-вересня 2014 року, після чого подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яка у подальшому зареєстрована уповноваженим органом 19 вересня 2014 року за №ХК 20.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалась на ст.ст. 1163,1164 ЦК України, відповідно до яких фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. У разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; відшкодування завданої шкоди; заборони діяльності, яка створює загрозу.

Згідно положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І - III категорій складності.

Згідно ч.2 ст.36 цього Закону, за наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень чи межах будівельного майданчика не вимагається.

Таким чином, ОСОБА_6 А набула право на проведення будівельних робіт на законних підставах.

Частиною 1 ст. 39 вказаного вище Закону встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І - ІІІ категорій складності, та об`єкти, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Пунктом 15 декларації про готовність об`єкта до експлуатації засвідчено, що всі роботи на об`єкті виконано згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами.

Отже, необхідну технічну документацію розроблнено та погоджено згідно вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та у подальшому виконано відповідні будівельні роботи з реконструкції квартир №31,32,33,36 з переплануванням.

Оскільки факту порушення вимог законодавства у сфері будівництва з боку відповідача при здійсненні реконструкції вказаних вище приміщень судома встановлено не було, підстави вважати, що вказані дії створюють небезпеку життю, здоров`ю або майну позивача відсутні.

Інших доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано не було.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що на теперішній час право власності на реконструйовані приміщення зареєстровано за іншими особами, а тому зобов`язання відповідача вчинити певні дії в даному випадку не може бути належним способом захисту прав позивача, які на її думку є порушеними.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи позивача про порушення відповідачем будівельних норм, що встановлено висновком експерта у кримінальній справі, висновків суду не спростовують, оскільки висновок експертизи у іншій справі не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ.

Крім того, будівельно-технічна експертиза, призначена апеляційним судом за клопотанням ОСОБА_1 була знята з розгляду у зв`язку із незабезпеченням вільного доступу експертів до об`єктів дослідження.

Таким чином позовні вимоги є недоведеними.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко