Справа № 459/1439/19
Провадження № 2/459/838/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Черник Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Червоноградської державної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на ч.2 ст.1257 ЦК України, просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 15.02.2018 року в м. Червонограді Львівської області, посвідчений державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі № 2-125, бланк ННА 115393.

На обґрунтування позову послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою зареєстровані: позивач та внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що 15.02.2018 року мати позивача склала заповіт, яким заповіла усе своє майно дочці ОСОБА_3 . Однак, мати позивача за життя стверджувала, що усе майно після її смерті належатиме позивачу. Тому після того, як позивач дізнався про складений не на його користь заповіт, він та його рідні брати переконані, що волевиявлення їхньої матері не було вільним та не відповідало її волі, оскільки мати або перебувала під тиском своєї дочки або заповіт було підписано під впливом обману.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснив, що за життя мати говорила, що заповіт складе на його користь. Стверджує, що кошти на лікування матері та її похорони давав саме він. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просить позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, заперечення стосовно позову не подала, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 15.02.2018 року зателефонувала мати ОСОБА_4 та сказала, що погано себе почуває. На той час вона жила в сестри, була при пам`яті. Мати запитала як вона повинна поділити майно між дітьми, на що вони з братом сказали, щоб все залишилося для позивача. Про заповіт мати нічого не говорила. Лікування матері оплачував позивач, який був в АТО. Вказує на те, що мати просила, що він забрав її до себе, що він не зробив. На його думку вже тоді на матір чинився тиск. Вважає заповіт матері недійсним.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що мати озвучувала свої наміри залишити усе майно для позивача, однак про складений заповіт остання нічого не говорила. Стверджує, що почерк, проставлений в заповіті не схожий на підпис матері, тому вважає, що заповіт підроблений.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками записані: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис № 04, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Як видно із копії заповіту від 15.02.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Стеців М.Р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла усе своє рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ч.ч. 1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною 1 статі 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

У статті 1257 Цивільного кодексу України встановлено спеціальні підстави для нікчемних та оспорюваних заповітів, тому на недійсні заповіти не поширюється загальне правило про підставу недійсності правочину, закріплені в частині першій статті 215 ЦК України. (висновки Верховного Суду у Постанові від 13 лютого 2019 року (Справа № 473/1584/16-ц).

Частинами 1, 2 статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Усупереч наведеним вище правовим нормам, позивачем не доведено жодних підстав, передбачених частиною другою статті 1257 ЦК України для визнання заповіту ОСОБА_4 від 15.02.2018 року недійсним, а саме: не доведено, що такий заповіт складався ОСОБА_4 під тиском або впливом обману, а також, що її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі.

Про наявність таких обставин не свідчать й покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки такі носять лише характер припущень.

Крім цього слід зазначити, що позивач не звертався до суду із клопотаннями про витребування доказів та призначення експертиз.

Таким чином, позов не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 )

Третя особа: Червоноградська державна нотаріальна контора (вул. Шептицького, 12, м.Червоноград, Львівська обл.)

Повний текст рішення складено 26.09.2019 року.

Суддя: В. В. Грабовський