Справа № 414/626/19
Провадження № 22-ц/810/593/19
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Державне підприємство «Кремінське лісомисливське господарство»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» в особі свого представника адвоката Якимовича Олександра Вікторовича
на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2019 року, ухваленого Кремінським районним судом у складі: судді Ковальова В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні під час проходження військової служби,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні під час проходження військової служби, який згодом уточнив, та який мотивував тим, що 18 квітня 2013 року позивач був прийнятий до ДП «Кремінське лісомисливське господарство» на посаду спостерігача пожежним. 02 жовтня 2013 року наказом № 258-к від 01.10.2013 року був переведений на посаду начальника Центральної лісопожежної станції, де працював до 08.08.2018 року. Наказом №102-к/тр від 07 серпня 2018 року його було звільнено.
Наказом № 172 командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2016 року позивача було зараховано до списків особового складу Збройних Сил України (далі ЗСУ). Цього ж дня між ним та Міністерством оборони України в особі командира вищевказаної військової частини було укладено контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу, з якого вбачається, що підписано угоду щодо проходження військової служби на контрактній основі до закінчення особливого періоду або оголошення про демобілізацію.
На підставі вказаного наказу, відповідач наказом № 114-к від 09 вересня 2016 року звільнив позивача з роботи зі збереженням місця роботи, посади та без збереження заробітної плати.
В частині не збереження заробітної плати наказ є не законним, про що зазначив Кремінський районний суд Луганської області у своєму рішенні від 23 листопада 2017 року. Вказаним рішенням Кремінський районний суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі з жовтня 2016 року по червень 2017 року в розмірі 29999 грн. 99 коп.
Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 24 січня 2019 року з відповідача на користь позивача за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2018 року було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 43333 грн. 29 коп.
З наступного дня звільнення 09 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року відповідач не виплачував заробітну плату позивачу, а тому знову виникла заборгованість у вигляді середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 33274,78 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь разом з понесеними витратами на професійну правничу допомогу адвокатом у розмірі 5000 грн.
Відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.
Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 09 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року у розмірі 33274,78 грн. з вирахуванням всіх необхідних платежів.
Згідно ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 4537 грн. 50 коп.
Стягнуто з Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» судовий збір у розмірі 704,80 грн.
У задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено у зв`язку з їх не обґрунтованістю.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач Державне підприємство «Кремінське лісомисливське господарство» в особі свого представника адвоката Якимовича Олександра Вікторовича звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та просить змінити оскаржуване рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 09 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року у розмірі 33274,78 грн., зменшивши розмір стягнення за період з 09 серпня по 14 березня 2019 року з 33274,78 на 26373,78 грн. з вирахуванням всіх необхідних платежів. Зменшити розмір стягнення допущеного до негайного виконання з 4537,50 грн. на 3428,46 грн. В іншій частині залишити без змін.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд безпідставно послався на дату розрахунку відповідача з позивачем як на 18 березня 2019 року, відповідно до якої начебто позивачу була виплачена заборгованість з виплати середнього заробітку за час проходження військової служби, оскільки відповідні докази позивачем не надані. Натомість, відповідно до платіжного доручення № 375 від 14.03.2019 року на рахунок державної казначейської служби України відповідачем було перераховано 47815,05 грн., що свідчить про проведення розрахунку не 18 березня 2019 року, а 14 березня 2019 року та зменшує затримку з повного розрахунку з 154 до 150 днів.
Суд неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, оскільки розрахунок середнього заробітку позивача слід проводити відповідно до п. 4 розділу Ш «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року, із розрахунку двох повних останніх місяців перед укладанням контракту про проходження військової служби, а саме за травень та червень 2016 року; суд першої інстанції не звернув уваги на те, що середня заробітна плата у попередніх рішеннях розраховувалася у відповідності до довідки № 274 від 22.05.2017 року, а судом взято до уваги довідку № 734 від 09.11.2018 року, видана вже після звільнення позивача з посади без врахування положень постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року та без врахування того факту, що позивач у червні і липні 2018 року, за які видана довідка, не працював на підприємстві, а проходив військову службу за контрактом.
На апеляційну скаргу відповідача від позивача надійшов відзив, у якому позивач просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки відповідач не довів, що рішення суду першої інстанції є незаконним.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2019 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії - Кострицький В.В., Стахова Н.В.
Апеляційне провадження по справі було відкрито 25 липня 2019 року, ухвалою суду від 02 серпня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 24 вересня 2019 року об 11-30. По справі оголошена перерва на 01 жовтня 2019 року о 16.30 год.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до ч. 3 ст.119 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин за період, який є предметом даного розгляду: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Отже, за наявності особливого періоду та кризової ситуації ч. 3 ст. 119 КЗпП України гарантує право позивача на збереження за ним на час дії контракту місця роботи та посади, нарахування та виплати такому працівнику заробітної плати.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 02.10.2013 року до 08.08.2018 року начальником Центральної лісопожежної станції ДП «Кремінське лісомисливське господарство» (а.с. 5-9).

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 07 лютого 2018 року (а.с. 62) позивач з 17 грудня 2016 року та на час видачі довідки бере участь в АТО, забезпеченні її проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Донецькій та Луганській областях. Наявність контрактної форми проходження військової служби підтверджена рішеннями Кремінського районного суду від 23 листопада 2017 року та від 24 січня 2019 року (а.с. 10-13, 17-23).

Позивача відповідно до записів у трудовій книжці (а.с. 9) звільнено з місця його роботи 08 серпня 2018 року.

Висновок суду про те, що у зв`язку із перебуванням позивача на військовій службі, вступом його на військову службу за контрактом у добровільному порядку і невиконанням відповідачем вимог ст. 119 КЗпП України щодо гарантій для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, призвело до порушення прав позивача і його слід відновити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні за період з 09 серпня 2018 року по день остаточного фактичного розрахунку, є правильним та ніким по справі не оспорюється.

Предметом перегляду є лише визначення періоду такого стягнення з огляду на дату розрахунку та визначення розміру середньоденного заробітку, з якого слід проводити розрахунки.

Довід апеляційної скарги про безпідставність посилання суду на дату розрахунку відповідача з позивачем як на 18 березня 2019 року з огляду на відсутність відповідних доказів у справі заслуговує на увагу, оскільки матеріали справи дійсно не містять жодного доказу з цього приводу, а суд в порушення вимог ст. 264 ЦПК України щодо його обов`язку встановлення фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, не з`ясував вказане питання.
Скаржником надано платіжне доручення № 375 від 14.03.2019 року, відповідно до якого Державне підприємство «Кремінське лісомисливське господарство» перерахувало Держказначейській службі України 47815,05 грн. як оплату В/П 58510621 за ОСОБА_1 (а.с. 86).
Оскільки вказаний доказ має виключне значення для правильного вирішення справи, і судом першої інстанції вказана обставина не з`ясована, він прийнятий судом апеляційної інстанції.
Таким чином, колегія суддів погоджує довід скарги про те, проведення розрахунку із позивачем мало місце не 18 березня 2019 року, а 14 березня 2019 року, тому зменшується період затримки з повного розрахунку з 154 до 150 днів.
Як слушним є і довід скарги про помилковість розміру взятого для розрахунку судом першої інстанції середньоденного заробітку позивача.

Питання обчислення середньої заробітної плати врегульовано Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі Порядок), відповідно до абзацу третього п. 2 розділу П «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 4 розділу III Порядку «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» у всіх випадках збереження заробітної плати згідно з чинним законодавством не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`яку із тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до абзацу останнього вказаного пункту працівникам, які були звільнені в запас з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та повторно призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обчислення середньої заробітної плати проводиться з урахуванням норм цього Порядку. У разі коли розрахована в установленому порядку середня заробітна плата є нижчою від середньої заробітної плати, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, для розрахунку компенсації застосовується середня заробітна плата, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (Пункт 4 доповнено абзацом згідно з Постановою КМУ N 542 (542-2015-п ) від 29.07.2015).

Оскільки позивач працював на підприємстві відповідача з 18 квітня 2013 року до укладення контракту про проходження військової служби 15 липня 2016 року, то розрахунок середнього заробітку необхідно проводити із розрахунку двох повних останніх місяців перед укладення контракту, а саме за травень та червень 2016 року, відповідно до яких заробітна плата складає за травень 2016 року 3266,57 грн., за червень 2016 року 3590,93 грн., разом 6856,93 : (кількість робочих днів 20 + 19) = 175,82 грн.

Натомість судом взятий до розрахунку середньоденний заробіток позивача 216,07 грн., вказаний у довідці № 734 від 09.11.2018 року за червень та липень 2018 року, не відповідає вимогам п. 4 розділу III Порядку, оскільки у вказані місяці позивач фактично не виконував свої трудові обов`язки, а отримував гарантовані державою виплати середнього заробітку за судовими рішеннями.

Розрахунки ж відповідача ґрунтуються на довідці Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» від 22.05.2017 року № 274 про заробітну плату позивача ОСОБА_1 за травень та червень 2016 року, що передували укладенню контракту (а.с. 87).

Таким чином, колегія суддів погоджує розрахунок скаржника про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 серпня 2018 року по 14 березня 2019 року у розмірі 26373 грн. (175,82 грн. середньоденний заробіток х 150 днів затримки), що належить стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Вказана невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до вимог п.п. 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.
Отже, за результатами перегляду оскаржуваного рішення суду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2019 року змінити в частині стягнення з Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 09 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року, зменшивши розмір стягнутого з Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 09 серпня по 14 березня 2019 року з 33274,78 грн. до 26373,78 грн. з вирахуванням всіх необхідних платежів, та зменшити розмір стягнення, яке допущене до негайного виконання, з 4537,50 грн. до 3428,46 грн. (за травень 2016 року 3266,57 грн. + за червень 2016 року 3590,36 грн. : 2).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» в особі свого представника адвоката Якимовича Олександра Вікторовича задовольнити.
Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2019 року змінити в частині стягнутого з Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 09 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року у розмірі 33274,78 грн., зменшивши розмір стягнення з Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» (, юридична адреса вул. Хвойна, 1 м. Кремінна Луганської області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 09 серпня 2018 року по 14 березня 2019 року з 33274,78 грн. до 26373,78 грн. з вирахуванням всіх необхідних платежів.
Зменшити розмір стягнення, яке допущене до негайного виконання, з 4537,50 грн. до 3428,46 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови 01 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: