П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа №361/6322/15-ц

провадження № 61-17990св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 13 січня 2017 року у складі суддів Сержанюка А.С., Журби С.О., Мережко М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

31 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №49.31/02/08-НВ від 18 січня 2008 року.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за Кредитним договором №49.31/02/08-НВ від 18 січня 2008 року, укладеним з Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк»,в частині своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, в зв`язку з чим у позичальника станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 843 074,66 грн (з яких: заборгованість за кредитом - 563 775,25 грн; заборгованість за відсотками - 279 299,41 грн).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 18 січня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №49.31/07-П1/07-І за яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором.

В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору ПАТ «Дельта Банк» (як правонаступник за Договором купівлі-продажу майнових прав від 20 травня 2013 року) просило суд стягнути вказану вище заборгованість з відповідача, як поручителя позичальника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №49.31/02/08-НВ від 18 січня 2008 року в сумі 843 074 (вісімсот сорок три тисячі сімдесят чотири) гривні 66 копійок, а також в доход держави судовий збір у сумі 12 646 (дванадцять тисяч шістсот сорок шість) гривень 11 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 843 074,66 грн (з яких: заборгованість за кредитом - 563775,25 грн; заборгованість за відсотками - 279299,41 грн), а тому є всі підстави для стягнення вказаної заборгованості з поручителя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 січня 2017 року заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив з того, що позивач звернувся до суду із заявленими вимогами після спливу шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» посилаючи на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення апеляційного суду скасувати та постановити нове, яким яких позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано у справу з Броварського міськрайонного суду Київської області №361/6322/15-ц.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Апеляційного суду Київської області від 13 січня 2017 року є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, судом апеляційної інстанції неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив по справі не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №49.31/02/08-НВ ( а.с. 6-15 т. 1 ).

Згідно із умовами правочину, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 681 750,00 грн. на строк до 17 січня 2033 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та ОСОБА_1 укладено договір поруки №49.31/07-П1/07-І за яким відповідач зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань за названим кредитним договором ( а.с. 15в-16а т. 1 ).

Як встановлено апеляційним судом, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» зверталось до боржника та поручителя про погашення заборгованості за кредитним договором ( а.с. 20, 22-24, 26 т. 2 ), а 21 серпня 2010 року та 14 серпня 2012 року - направило, повідомлення-вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості за правочином ( а.с. 21, 25 т. 2 ).

26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( а.с. 29-34, 35 т. 1, а.с. 2-7, 8-10 т. 2 ).

У відповідності до наданого суду апеляційної інстанції оригіналу цього договору, який суд другої інстанції відносить до числа належних та допустимих доказів по справі, копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с. 8-10 т. 2 ), вимоги за договором поруки №49.31/07-П1/07-І, згідно укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, позивачу не передавалися.

Унаслідок чого, 31 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду із названим позовом до поручителя без наявності, на переконання апеляційного суду, прав вимоги за цим правочином ( а.с. 1-5 т. 1 ).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таких висновків щодо застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня

2018 року (справа № 408/8040/12).

Отже, апеляційний суд, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідили обставини справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та вірно застосував положення частини 4 статті 559 ЦК України, порушень норм матеріального та процесуального законодавства при розгляді справи не допущено, а тому, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 13 січня 2017 року в справі

№ 361/6322/15-ц - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров