КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №754/10101/17

провадження № 22-ц/824/12134/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянув у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року у складі судді Клочко І.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог зазначала, що її син ОСОБА_5 перебував з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому у них народились двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 - батько малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 помер.

Посилалася на те, що мати дітей свідомо нехтує своїми обов`язками, не утримує їх матеріально, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, не проявляє щодо них батьківської турботи, участі у вихованні дітей не приймає, залишає дітей без догляду, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, зловживає алкогольними напоями, вживає наркотичні засоби та веде аморальний спосіб життя.

Указувала, що діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, а тому, захищаючи їхні права, остання змушена була звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року позовну заяву задоволено у повному обсязі.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки уважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що ухвалене без дослідження всіх обставин та доказів у справі, за необґрунтованим відхиленням доводів та доказів сторони відповідача.

У мотивування вимог апеляційної скарги зазначає, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо спадкового майна, оскільки позивач погрожувала ОСОБА_2 позбавити її батьківських прав, якщо остання не відмовиться від права на спадщину, що залишилася після смерті сина позивача.

Указує, що проживає разом зі своїми дітьми, займається їх вихованням та розвитком, приділяє дітям увагу, належно утримує, працює, має регулярний дохід.

Посилається на відсутність у матеріалах справи доказів, на підтвердження обставин, викладених у висновку Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Також зазначає, що висновок №34 від 18 лютого 2019 року психологічного обстеження Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради має рекомендаційний характер та не містить фактів, які б давали підстави для ухвалення оскаржуваного рішення.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не взято до уваги майновий стан позивача та відсутність доказів на підтвердження того, що діти знаходяться на утриманні ОСОБА_1 .

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Відповідач та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протягом тривалого часу розгляду справи судом не вчинено дій, які б свідчили, що ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей носить тимчасовий характер та відповідач всіляко вчиняє дії щодо налагодження стосунків з дітьми, піклування про них та виконання батьківських обов`язків.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.9,10).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, надано висновок від 13 липня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №12 від 06.07.2017) (а.с.16-18).

Відповідно до листа Деснянського управління поліції НП у м. Києві від 16 липня 2018 року з ОСОБА_2 проведена профілактично-роз`яснювальна бесіда про невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей (а.с.113).

У листі Деснянського управління поліції НП у м. Києві від 02 липня 2018 року зазначено, що у ході проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_2 до Деснянського УП із заявами щодо вчинення насильства у сім`ї не зверталась (а.с.114).

Згідно копії листа Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 квітня 2018 року, ОСОБА_2 викликалась до спеціаліста служби для проведення профілактичної бесіди, надання необхідної допомоги (а.с.119).

За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2019 року у справі №739/1957/17-ц.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 стверджувала про те, що позивач свідомо нехтує своїми обов`язками, не утримує дітей матеріально, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, не проявляє щодо них батьківської турботи, участі у вихованні дітей не приймає, залишає їх без догляду, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток, зловживає алкогольними напоями, вживає наркотичні засоби та веде аморальний спосіб життя.

На підтвердження викладених обставин стороною позивача надано висновок Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, виписку з медичної картки стаціонарного хворого, а також лист та характеристики дітей зі школи №251 та школи №119 Деснянського району м. Києва.

Згідно копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого №103030/734, ОСОБА_2 була доставлена до КШМД з квартири 09 червня 2015 року о 23-00 год., встановлено діагноз - гостре побутове отруєння не уточненими спиртами (а.с.41).

При цьому, у судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечувала факт уживання та отруєння алкоголем.

Відповідно до листа №275 від 13 червня 2018 року Спеціалізованої школи №251 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району міста Києва навчанням ОСОБА_3 всі чотири роки цікавилася бабуся ОСОБА_1 , а на батьківські збори приходила мати ОСОБА_2 З 30 серпня 2017 року по 22 грудня 2017 року цікавилася навчанням, проблемами шкільного життя та відвідувала батьківські збори тільки бабуся (а.с. 110).

З характеристики Спеціалізованої школи №251 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району міста Києва №213 від 18 травня 2018 року убачається, що ОСОБА_2 на батьківських зборах була присутня один раз - 16 травня 2018 року, контакт з класним керівником не підтримує та не цікавиться станом навчання та поведінкою сина ОСОБА_3 , який навчається з 02 вересня 2013 року (а.с. 111).

Згідно характеристики школи №119, наданої ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 дуже рідко цікавиться шкільним життям сина. Вихованням ОСОБА_4 займається переважно бабуся ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться навчанням та поведінкою онука, відвідує всі батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя, допомагає дитині у навчанні, у підготовці до загальношкільних заходів (а.с.112).

З висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 липня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , убачається, що діти проживають разом з бабусею та перебувають на її утриманні. ОСОБА_2 залишає малолітніх дітей без догляду, не залишає продуктів харчування, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, вживає наркотичні засоби, веде аморальний спосіб життя.

У матеріалах справи також міститься висновок №34 від 18 лютого 2019 року психологічного обстеження Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), наданий на виконання вимог ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року, згідно якого у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визначається надійний тип прив`язаності до бабусі. По відношенню до матері у ОСОБА_3 спостерігається уникаюча форма прив`язаності. ОСОБА_4 визначає матір серед кола близьких людей та членів сім`ї, проте, його потреба у психологічних кордонах, емоційному контакті, безпеці та догляді з боку матері не задоволена на достатньому рівні. Існують ризики щодо незабезпечення фізичної та психологічної безпеки перебування дітей з матір`ю без допомоги бабусі: діти не сприймають матір як авторитетну фігуру, що забезпечує їм достатній догляд та увагу. У хлопчиків є незадоволена потреба у присутності батьківської фігури та визначається емоційна травма у зв`язку з ранньою втратою батька (а.с.151-154).

Вищевказані обставини були підтверджені позивачем та її представником і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 зазначала, що між нею та позивачем існують суперечки щодо поділу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 . Звертала увагу на те, що проживає разом з дітьми за однією адресою, приймає участь в їх вихованні, утриманні, працює, має постійний дохід та бажання надалі виховувати своїх дітей, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає.

Відповідач надала суду копію сертифікату від 30 січня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_2 наркологічні протипоказання до виконання роботи не виявлено, копію медичної довідки від 30 січня 2018 року, з якої убачається, що у ОСОБА_2 не виявлено психіатричні показання до виконання роботи (а.с.60-61).

Відповідно до договору про надання послуг №000736 від 29 грудня 2016 року, ОСОБА_2 уклала договір з ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» щодо надання послуг в магазині «Сільпо» за адресою - АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 31 березня 2017 року (а.с.47-49).

Згідно копії довідки від 27 липня 2017 року, ОСОБА_2 дійсно працює у ПП «Скрупська» на посаді сортувальника з 01 травня 2017 року (а.с.83).

Відповідно до довідки Фастівського міськрайонного центру зайнятості від 16 січня 2018 року ОСОБА_2 на обліку в центрі зайнятості не перебуває (а.с.82).

14 травня 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 звернулась до голови Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням врегулювати спір між сторонами щодо вчинення з боку ОСОБА_1 дій, які мають ознаки психологічного насилля, та 17 травня 2018 року - із заявою про надання допомоги у врегулюванні спору щодо збереження сім`ї з урахуванням інтересів дітей (а.с.88-89, 79-80).

Відповідно до копії характеристики, складеної ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Сусідами характеризується з позитивної сторони. Сусідам відомо, що ОСОБА_2 працює та займається вихованням своїх дітей (а.с.122).

Разом з тим, указана характеристика правильно не взята до уваги судом першої інстанції, оскільки ця характеристика датована як 03 січня так і 30 серпня 2018 року, крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач особисто надала пояснення та повідомила, що проживає разом з дітьми, працює за договором, постійного місця роботи та стабільної заробітної плати не має, заробітна плата останньої складає близько п`яти тисяч гривень, також відповідач отримує державну допомогу на обох дітей у розмірі 1 800 гривень.

На запитання суду назвати прізвище, ім`я та по батькові класних керівників своїх дітей, коли та яким чином мати проводить дозвілля з синами, коли востаннє приходила до школи та спілкувалася з вчителями відповісти не змогла; пояснення позивача про те, що ОСОБА_2 залишає дітей на тривалий час самих, при цьому не цікавиться їхнім життям, а також про те, що востаннє відповідач залишила дітей на 10 днів та поїхала закордон, не заперечувала.

Щодо обставин про намір укласти шлюб із засудженим пояснила, що такі обставини мали місце, проте на даний час відповідач з останнім не спілкується.

Також ОСОБА_2 не заперечувала того, що бабуся приймає активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, приділяє їм більш, ніж позивач, уваги, годує, зустрічає та проводжає до школи, цікавиться їхнім навчанням та займається культурним вихованням. Окрім того, відповідач погодилась із тим, що кошти, які вона отримує, як державну допомогу на дітей, залишала бабусі для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 лише у серпні та вересні цього року.

У матеріалах справи, серед іншого, міститься записка ОСОБА_2 , адресована ОСОБА_1 , в якій остання просить вибачення у позивача та просить підтвердити, що проживає вдома, а також обіцяє перебувати вдома та влаштуватися на роботу (а.с. 39). Наявність цієї записки та те, що вона написана відповідачем, ОСОБА_2 не заперечила.

Судом першої інстанції під час розгляду справи також було заслухано думку дитини, ОСОБА_3 , який висловив бажання проживати з бабусею, зазначив, що відповідач рідко приходить додому, часто залишає його та брата самих, дітьми опікується бабуся, стосунки з матір`ю не складаються.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до статей 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Таким чином, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставин справи, зокрема, ставлення відповідача до дітей, дослідивши подані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та відповідача, зважаючи на висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, від 13 липня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , висновок №34 від 18 лютого 2019 року психологічного обстеження Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), характеристики та довідки зі шкіл, де навчаються діти, думку ОСОБА_3 , колегія суддів установила, що ОСОБА_2 , як матір, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти; залишає на тривалий час дітей самих та не цікавиться при цьому їхнім життям, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виховання дітей, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, перекладення обов`язків по вихованню та утриманню синів на бабусю ОСОБА_1 , що не заперечувалось та не спростовано ОСОБА_2 під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Отже, виходячи з того, що дитині повинен забезпечуватися батьками, які відповідають за неї за законом, такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, проте, всупереч вимогам статей 150, 155 СК України відповідачем не виконуються її батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дітей, матір ухиляється від обов`язків по вихованню, утриманню дітей, проявила себе як така, що не може наразі забезпечити дітям розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, колегія суддів, зважаючи на те, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, доходить висновку про достатність доказів та мотивів, які свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши, що дії відповідача є свідомим ухиленням від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей, відповідачем протягом тривалого часу розгляду справи не вчинено дій, які б свідчили, що ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей носить тимчасовий характер та відповідач всіляко вчиняє дії щодо налагодження стосунків з дітьми, піклування про них та виконання батьківських обов`язків, урахувавши в першу чергу інтереси дитини, дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень статті 168, частини першої статті 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.

Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази, зважаючи на положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та керуючись цією нормою, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, уважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яка нехтує своїми батьківськими обов`язками по вихованню, розвитку та утриманню дітей, свідомо ухиляється від їх виконання, за час розгляду справи не вчинила будь-яких дій з метою налагодження стосунків з дітьми, з огляду на те, що всі батьківські обов`язки виконуються бабусею ОСОБА_1 , до якої у дітей спостерігається надійний тип прив`язаності, забезпечить якнайкраще інтереси дітей, а тому доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай