ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 676/2713/16

провадження № 61-17610св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Вдовичинського А. В., та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 26 січня 2011 року ОСОБА_1 стала клієнтом банка, звернувшись із анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Підписанням анкети-заяви вона засвідчила свою згоду на те, що ця анкета разом із Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

На виконання договору відповідач отримала кредитну карту «Універсальна», на яку у подальшому встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000 гривень зі сплатою 30% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії карти.

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що банк може в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, а також розмір процентів за користування кредитом.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання з погашення кредитної заборгованості і станом на 31 березня 2016 року має заборгованість у розмірі 15 861,62 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 7 452,78 гривень, заборгованість за процентами - 6 377,33 гривень, заборгованість за пенею і комісією - 800 гривень та штрафи - 500 гривень (фіксована частина) і 731,51 гривень (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 15 861,62 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 15 021,62 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 7 452,78 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом - 6 377,33 гривень і 1 091,51 гривеньштрафу, а також стягнено 1 305,02 гривень судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту існування між сторонами договірних правовідносин і порушення ОСОБА_1 обов`язку з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яку вона добровільно не погашає.

У стягненні заборгованості за пенею і комісією суд відмовив у зв`язку з недоведеністю. Оскільки штраф за невиконання умов договору передбачений у розмірі фіксованої ставки в сумі 500 гривень і процентної складової у розмірі 5% від суми позову, суд обчислив процентну складову штрафа пропорційно розміру задоволених позовних вимог і стягнув з відповідача штрафи у сукупній сумі 1 091,51 гривень. Доводи відповідача про те, що грошові кошти з її карткового рахунку зняті сторонньої особою у зв`язку з шахрайськими діями, суд відхилив як такі, що не мають правового значення, оскільки саме відповідач несе відповідальність за належне збереження інформації, що надає можливість здійснення грошових переводів за картою; крім того, особа, яка зняла грошові кошти з рахунку ОСОБА_1 , не встановлена.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницькоїобласті від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами і штрафом у зменшеному розмірі, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року і ухвалу апеляційного суду Хмельницькоїобласті від 31 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути із неї заборгованість за кредитним договором від 26 січня 2011 року, у той час як кредитна карта, за якою їй нарахована заборгованість, видана за кредитним договором від 9 жовтня 2013 року, на що суди уваги не звернули.

Вважає, що не укладала із банком кредитний договір у розумінні статей 626, 638 ЦК України та згоди щодо усіх істотних умов договору, на які позивач посилається в обґрунтування вимог позову, вони не досягли. Зокрема, у анкеті-заяві не визначено види банківських послуг, які просить надати клієнт, бажаний кредитний ліміт і не зазначено кінцевий строк повернення кредитних коштів.

На думку заявника, неознайомлення її з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку свідчить про те, що вони не є невід`ємною складовою договору про надання банківських послуг.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 4 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, у якій зазначила свою згоду на те, що ця анкета разом із Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті-заяві зазначено, що Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку і позичальник, підписуючи анкету, зобов`язується виконувати їх вимоги і регулярно ознайомлюватися з внесеним до них змінами на сайті банку.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банка в односторонньому порядку з власної ініціативи приймати рішення щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту на кредитну карту та його зміну.

У пунктах 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що банк нараховує проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які оприлюднені на офіційному сайті банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Одностороння зміна Тарифів та інших невід`ємних частин договору з ініціативи банка дозволяється.

У разі зміни в односторонньому порядку процентів за користування кредитом банк інформує про це позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил.

Пунктами 1.1.2.3, 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено обов`язок позичальника отримувати виписки про стан карткових рахунків та про здійснені операції за рахунками; неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє від виконання зобов`язань за договором про надання банківських послуг.

У пунктах 6.1, 6.10 Умов та правил надання банківських послуг зазначено про те, що клієнт зобов`язується не передавати карти, ПІНи третім особам, не використовувати карти або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором, або таких, що суперечать чинному законодавству. Протягом десяти днів по закінченню терміну дії карти клієнт повинен повернути її для ліквідації, крім втрачених/вкрадених і віртуальних карт. Клієнт зобов`язаний вживати заходів щодо запобіганню втрати (викрадення) карт, ПІНу або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.4, 6.4, 6.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність за операції, які проводяться з картами, у тому числі наданих банком його довіреним особам. Клієнт несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту подання письмової заяви про блокування коштів на картрахунку та за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постанови карти у стоп-лист платіжною системою.

Для замовлення послуги/товару по Інтернету власник карти повинен увести тип карти, номер карти і строк дії карти у відповідні поля запиту, а також іншу інформацію у разі потреби. При здійснені операції з використанням технології 3-D Secure з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з картою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону. У разі втрати/крадіжки мобільного телефону або зміни номера мобільного телефону, на номер якого банком направляються динамічні паролі, клієнт зобов`язується негайно інформувати банк. Відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по картах, прив`язаних до карткового рахунку клієнта, покладаються на клієнта.

На підставі анкети-заяви від 26 січня 2011 року ОСОБА_1 9 жовтня 2013 року видано кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_1 терміном дії до серпня 2017 року, що підтверджується фотографією клієнта із банківською картою. При отриманні кредитної карти на неї встановлений ліміт 8 000 гривень, який у серпні 2015 року зменшений до 7 460 гривень.

З 1 вересня 2014 року банк підвищив процентну ставку за користування кредитом до 2,9% на місяць; а з 1 квітня 2015 року - до 3,6% на місяць. Про таке підвищення клієнта проінформовано у виписці за картковим рахунком.

29 жовтня 2014 року відповідачу видано кредитну карту № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2017 року.

За кредитною картою № НОМЕР_1 рахується заборгованість, яку ОСОБА_1 не погашала і яка станом на 31 березня 2016 року складає 15 861,62 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 7 452,78 гривень, заборгованість за процентами - 6 377,33 гривень, заборгованість за пенею і комісією - 800 гривень та штрафи - 500 гривень (фіксована частина) і 731,51 гривень (процентна складова).

Також судами встановлено, що 14 березня 2015 року біля 16 години у м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області невстановлена особа, представившись працівником АТ КБ «ПриватБанк», під приводом перевірки стану банківської карти шляхом обману і зловживання довірою заволоділа грошовими коштами в сумі 7 580 гривень із карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого ОСОБА_1

24 квітня 2015 року ОСОБА_1 повідомила банк про те, що 14 березня 2015 року з її кредитної карти здійснено переказ коштів у розмірі 7 883,20 гривень (сума платежу 7 580 гривень і 303,20 гривень комісії) через мережу Інтернет.

Оцінивши виписку по рахункам відповідача, суди встановили, що заборгованість за картою № НОМЕР_2 в сумі 7 580 гривень перенесена на картковий кредитний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . У подальшому нарахування процентів за користування кредитом і неустойки здійснювалося саме на цю кредитну карту.

З приводу вчинення неправомірних дій щодо заволодіння грошовими коштами відповідач звернулася до правоохоронних органів, її заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001301 від 19 червня 2015 року із правовою кваліфікацією - частина перша статті 190 КК України. Станом на час розгляду справи судами попередніх інстанцій у кримінальному провадженні проводяться слідчі дії, проте особа, причетна до вчинення відповідного кримінального правопорушення, не встановлена, про підозру жодній особі не повідомлено і обвинувальний акт до суду не спрямований.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами і, частково, штрафу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сторони уклали договір про надання банківських послуг, зміст якого зафіксований в кількох документах: анкеті-заяві, Умовах і правилах надання банківських послуг, Пам`ятці клієнта та Тарифах банка.

Проте такі висновки судів попередніх інстанцій є помилковими.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на дату складання відповідачем анкети-заяви, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частина четверта цієї статті у тій же редакції передбачала, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першої і третьою статті 530 ЦК України передбачено, що у разі встановлення у зобов`язанні строку (терміну) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У випадку невстановлення строку (терміну) виконання боржником обов`язку, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови таких договорів у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі її розмір і порядок нарахування, послалося на Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи з обслуговування кредитної карти «Універсальна», зафіксовані у довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», як на невід`ємні частини договору про надання банківських послуг.

Додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг і довідка про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій викладені тарифи з обслуговування кредитної карти «Універсальна», позичальником ОСОБА_1 не підписані.

Суди попередніх інстанцій при вирішені питання щодо статусу Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів з обслуговування кредитної карти «Універсальна» як невід`ємних частин договору про надання банківських послуг, дійшли неправильного висновку про можливість застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634 ЦК України щодо договору приєднання і не врахували, що Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банка, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися за період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Зміст цих Умов і Тарифів повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони правовідносин - банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування за власним рішенням. Вказане надає кредитору можливість подати в суд примірники Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку у тій редакції, що найбільш сприятлива для вирішення справи на користь банка.

За відсутності доказів того, що саме додані до позову Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку розумілаОСОБА_1 при поданні анкети-заяви, ознайомилася та погодилася із ними, ці Умови та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма укладеного із відповідачем договору про надання банківських послуг.

Такі висновки узгоджуються із висновками щодо застосування норм матеріального права, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про вступ сторін у договірні правовідносини на умовах, які зафіксовані в анкеті-заяві, Умовах і правилах надання банківських послуг і Тарифах з обслуговування кредитної карти «Універсальна», помилково вважали, що додані банком до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг і довідка про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є складовими укладеного сторонами договору і врегульовують спірні правовідносини.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При зверненні до банка 26 січня 2011 року ОСОБА_1 підписала лише анкету-заяву, у якій не визначено розмір процентної ставки за користування кредитом, комісії і штрафних санкцій, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів і неустойки.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» не заявив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція Українимає найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції Українидержава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 9 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільноправових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин немає підстав для висновку, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку і розмірів нарахування процентів, комісії і штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного касаційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у розмірі 6 377,33 гривень і штрафів на загальну суму 1 091,51 гривень, нарахованих позичальнику відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів з обслуговування кредитної карти «Універсальна».

Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої і апеляційної інстанцій, вирішуючи справу в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом у розмірі 6 377,33 гривень і штрафів на загальну суму 1 091,51 гривень, неправильно застосували норми матеріального права, касаційний суд скасовує рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року у відповідних частинах і ухвалює у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Разом з тим, оскільки відповідач фактично отримала і використала кредит у розмірі 7 452,78 гривень, що встановлено судами попередніх інстанцій з виписки за її картковими рахунками, вказана сума підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк», тому висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову у цій частині є правильними.

Доводи заявника про те, що позивач просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором від 26 січня 2011 року, у той час як кредитна карта, за якою нараховано борг, згідно з довідкою банка видана за кредитним договором від 9 жовтня 2013 року, касаційний суд відхиляє.

Судам попередніх інстанцій встановлено, що 9 жовтня 2013 року ОСОБА_1 , яка є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до поданої нею 26 січня 2011 року анкети-заяви, отримала кредитну карту № НОМЕР_1 . За вказаною картою рахується кредитна заборгованість за тілом кредита у розмірі 7 452,78 гривень, що відповідачем не спростовано, тому помилкове зазначення банком про видачу цієї карти на підставі договору від 9 жовтня 2013 року не є підставою для відмови у стягненні цих грошових коштів.

Посилання заявника на те, що у анкеті-заяві не визначено види банківських послуг, які просить надати клієнт, бажаний кредитний ліміт і не зазначено кінцевий строк повернення кредитних коштів, обґрунтовані, проте суд враховує, що ОСОБА_1 , діючи на власний розсуд, звернулася до банка і отримала кредитну карту, за якою рахується борг у зв`язку з використанням кредитного ліміту, тобто відповідач добровільно скористалася наданими банком послугами і повинна погасити заборгованість, що виникла у зв`язку з її діями. Строк повернення цих коштів також не визначений, проте, враховуючи зміст частини третьої статті 530 ЦК України, пред`явленням цього позову банк фактично заявив вимогу про виконання зобов`язання та повернення використаних кредитних коштів.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частини перша і десята статті 141 ЦПК України).

Судовий збір, сплачений АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову, підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (46,97%); ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної і касаційної скарг, пропорційно задоволеним вимогам касаційної скарги (53,03%).

Таким чином, з урахуванням визначених частинами першою і десятою статті 141 ЦПК України принципів відшкодування судових витрат, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 033,48 гривень (1515,8+1653,6)*53,03%)-(1378*46,97%)

За таких обставин касаційний суд скасовує рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 305,02 гривень судового збору і ухвалює у цій частині нове рішення про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору 1 033,48 гривень.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницькоїобласті від 31 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у розмірі 6 377,33 гривень і штрафу у розмірі 1 091,51 гривень скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 305,02 гривень скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору 1 033,48 гривень.

У іншій частині рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року і ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко М. Ю. Тітов