Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 707/1887/16-ц

провадження № 61-11899св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області, у складі судді Соколишиної Л. Б., від 28 листопада

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., від 07 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2011 року відповідно до Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 30 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 37 085 грн, з яких: 3 947, 94 грн заборгованість за кредитом, 28 394, 92 грн заборгованість за процентами, 2 500 грн пеня та комісія, 500 грн штраф (фіксована частина), 1 742, 14 грн штраф (процентна складова).

Вказану суму заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада

2016 рокупозов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк заборгованість за кредитним договором

№ б/н від 08 червня 2011 року у розмірі 37 085 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач порушила умови договору, взяті на себе зобов`язання не виконувала, передбачені умовами договору платежі не вносила, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на користь банку.

Суд вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності ні до вимог за основним боргом, ні щодо штрафних санкцій, оскільки позивач звернувся до суду з позовом у межах загального строку позовної давності, після переривання такого строку діями відповідача.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 707/1887/16-ц із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 707/1887/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що її доводи, викладені у запереченні на позов та в апеляційній скарзі, були відхилені судами без

будь-яких мотивів.

Вважала, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, частково порушено норми процесуального права, не враховано висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14.

Стверджувала, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовував своє рішення на підставі доказу, одержаного з порушенням порядку, визначеного процесуальним законом та фактично безпідставно приєднав до матеріалів цивільної справи новий доказ (витяг з програми «Промінь»), який не був пред`явлений в суді першої інстанції.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 08 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Суди вважали, що підписана відповідачем заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг, оскільки

08 червня 2011 року ОСОБА_1 було підписано заяву про надання кредиту де зазначено, що остання дає згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг між нею та банком разом. Своїм підписом вона також підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані її для ознайомлення в письмовому вигляд.

Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 30 червня 2016 року, має заборгованість в розмірі 37 085 грн, яка складається з:

- 3 947, 94 грн заборгованості за кредитом;

- 28 394, 92 грн заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 2 500 грн заборгованості за пеню та комісією;

- 500 грн штрафу (фіксована складова);

- 1 742, 14 грн штрафу (процентна складова).

Із виписки по рахунку відповідача судами встановлено, що 16 грудня

2013 року відповідачем через відділення банку було сплачено 100 грн в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Термін дії кредитної картки відповідача № НОМЕР_1 встановлено до лютого 2015 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку

АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції Кодексу чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, у вказаній редакції Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, у вказаній редакції Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві-анкеті ОСОБА_1 від 08 червня 2011 року та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 08 червня 2011 року визначено:

- базову процентну ставку в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році) - 3 %;

- розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості:

ПЕНЯ =пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/ 30, - нараховується за кожен день прострочення кредиту, а пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, - нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при утворенні простроченої заборгованості на суму від 50 грн і більше;

- штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів -

500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів на комісії.

Факт підписання ОСОБА_1 вказаних заяви-анкети та довідки про умови кредитування відповідачем не оспорювався.

Як вбачається із розрахунку позивача (а.с. 5-6) сума 2 500 грн в розрахунку заборгованості є комісією.

Разом з тим, заява-анкета ОСОБА_1 від 08 червня 2011 року та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 08 червня 2011 року не містять умов щодо нарахування комісії, її розмір та порядок розрахунку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі їх розмір, порядок їх зміни та нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 червня 2011 року, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету, а тому колегія суддів вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами

08 червня 2011 року шляхом підписання відповідної заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права банку змінювати розмір процентів за користування кредитом, нараховувати підвищені проценти та комісію.

Вказані обставини неправильно встановлені судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» комісії у розмірі 2 500 грн у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по її сплаті позивачу в укладеному між сторонами договорі від 08 червня 2011 року.

Аналогічні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі

№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Анкета-заява від 08 червня 2011 року не містить строку повернення кредиту (користування ним).

В матеріалах справи наявна банківська виписка про рух коштів по картковому рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 70-76) за договором

від 08 червня 2011 року.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми неповернутого кредиту у розмірі 3 947, 94 грн.

Розмір процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» становить - 3 180,82 грн, із розрахунку

219, 86 грн + 3 947, 94 грн х 3 % х 25 місяців, де 219, 86 грн - розмір процентів за користуванням кредитом станом на 05 лютого 2013 року, 3 947, 94 грн - розмір кредиту, 3 % - базова місячна процентна ставка за користування кредитом, 25 місяців - строк користування кредитними коштами за період з лютого 2013 року по 28 лютого 2015 року (закінчення строку дії картки

ОСОБА_1 ).

При цьому, суд враховує, що кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 відповідає строку дії картки - лютий 2015 року, а після спливу визначеного договором строку позики право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, неустойку та штрафні санкції припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Розмір штрафу за порушення строків платежів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» становить - 856, 44 грн, із розрахунку 500 грн + (3 947, 94 грн + 3 180, 82 грн) х 5 %, де 500 грн - фіксована складова штрафу, 3 947, 94 грн - розмір кредиту, 3 180, 82 грн - розмір процентів за користування кредитом, 5 % - процентна складова штрафу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що банк, звертаючись до суду із позовом, пропустив строк позовної давності є безпідставними, оскільки судами встановлено, що кредитний договір між позивачем і відповідачем укладено 08 червня 2011 року, термін виданої ОСОБА_1 кредитної картки - до лютого 2015 року, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_1 здійснила 16 грудня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся у серпні 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частин першої, третьої статей 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення необхідно скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» комісії та змінити в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами і штрафу, а в іншій частині залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в

позові - на позивача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, зміни загальної суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача з 37 085 грн

до 7 985, 20 грн підлягає зміні розподіл судових витрат.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 21, 53 %, а вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 задоволено на 78, 47 %, а тому розмір судового збору, який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволених позовних вимог складає 298, 68 грн, і з вирахуванням належного ОСОБА_1 судового збору (2 487, 03 грн) за подання апеляційної і касаційної скарг (1 515, 80 грн та 1 653, 60 грн відповідно), підлягає зменшенню, а сума, якої недостатньо для відшкодування відповідачу судових витрат за рахунок стягнутого судом першої інстанції судового збору, - стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 2 188,35 грн (2 487, 03 грн - 298, 68 грн).

Щодо поновлення виконання судових рішень

Ухвалою суду касаційної інстанції від 07 квітня 2017 року було зупинено виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області

від 28 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Отже виконання рішення судів у нескасованій частині необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого

2017 року змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за процентами по користуванню кредитом у розмірі 28 394, 92 грн, штрафу (фіксована та процентна складова) у розмірі 2 242, 14грн, зменшивши розмір стягнутих процентів та штрафу до 3 180, 82 грн та 856, 44 грн відповідно.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого

2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» комісії у розмірі 2 500 грн та в частині розподілу судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 2 500 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, м. Київ, вул. Грушевського,1Д) на користь з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2 188,35 грн.

В іншій частині рішення Черкаського районного суду Черкаської області

від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року по справі № 707/1887/16-ц у нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович