ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 621/628/19

Провадження № 22-ц/790/4305/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня 2019 року в складі судді Овдієнко В.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/6 частини від заробітку відповідача, згідно постанови апеляційного суду Харківської області, до твердої грошової суми в розмірі 2 500 грн щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2009 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 162.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області шлюб між ними було розірвано.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_2 звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про зменшення розміру аліментів відмовлено.

15 березня 2018 року постановою Апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінене та зменшено аліменти з 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, стягнутих за рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Змінюючи судове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 , в зв`язку з чим, у відповідності до ст. 192 СК України, є підстави для зменшення розміру вже стягнутих аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). При цьому апеляційний суд в своїй постанові послався на можливість звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Що стосується збільшення суми аліментів та зміни способу стягнення.

Відповідач ОСОБА_2 після свого звернення до суду щодо зменшення стягнення аліментів на дитину ОСОБА_8 , в зв`язку з народженням у нього іншої дитини, знаходячись у шлюбі з ОСОБА_4 , 22 травня 2018 року на праві спільної сумісної власності придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В зв`язку з чим, становище відповідача поліпшилось. За таких підстав вважала, що в неї є всі підстави для звернення до суду з позовними вимогами щодо збільшення розміру аліментів.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від такої діяльності, а саме, орендована земельна ділянка, розташована: АДРЕСА_2 , на якій розташована нежитлова будівля, яка належить ОСОБА_2 , призначення даної будівлі - кафе, яке працює та отримується прибуток; Орендована земельна ділянка, яка розташована: АДРЕСА_3 , на якій знаходиться нежитлова будівля - магазин з продажу продуктів харчування, власником якого є ОСОБА_2 , магазин працює, отримується прибуток.

ОСОБА_2 є власником автомобілю VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску, та автомобілю DAILMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску; на території ринку, який розташований в смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, ОСОБА_2 займає кіоск (на праві суборенди), в якому надаються послуги з ремонту взуття. Від такої діяльності також отримується прибуток.

ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири загальною площею 26,8 кв. м, що розташована в АДРЕСА_4 . Ця квартира була придбана ОСОБА_2 та нею в період шлюбу, метою придбання даної квартири було отримання доходу від оренди житлового приміщення, а згодом переоформлення її на їхню дочку ОСОБА_8 для можливості навчатися в м. Харкові та мати своє житло. З моменту придбання даної квартири вони здавали її в оренду та отримували прибуток. На даний час квартиру здає в оренду ОСОБА_2 та отримує прибуток.

Крім того, у неї є інформація про те, що ОСОБА_2 разом із своєю родиною перебував на відпочинку за кордоном, що також свідчить про задовільний матеріальний стан відповідача.

Відповідач є матеріально забезпеченим, має стан здоров`я, який дозволяє працювати та отримувати дохід. В зв`язку з тим, що відповідач є приватним підприємцем та визначити чистий дохід (заробіток), мінливість отримуваних доходів неможливо, та є можливість у відповідача приховувати свої дійсні доходи, у неї є вагомі підстави для звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з частки від заробітку на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 грн 00 коп. Відповідно до ст. 182 СК України, ця сума і є мінімальним, рекомендованим розміром аліментів. ОСОБА_2 сплачує 950 грн 00 коп. на місяць, але дана сума аліментів не є необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини ОСОБА_5 та не відповідає мінімальному розміру, встановленому статтею 182 СК України. На даний час ОСОБА_9 навчається у школі, відвідує гуртки, щоб підтягнути рівень знань, крім того, дитина потребує належного харчування відповідно до віку, норма гардеробу, канцелярських товарів тощо. Усі витрати для неї є чималими та складають близько 5 000 грн 00 коп. на місяць.

Крім цього, вказує також на те, що вона самостійно несе додаткові витрати в зв`язку зі станом здоров`я дитини, а сума яку сплачує ОСОБА_2 є мізерною, в порівнянні з тими витратами, що покладаються на неї. За таких підстав, вважала, що відповідач має можливість та повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, яка складає 2 500 грн на місяць.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня 2019 року позов задоволено частково.

Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що на підставі постанови Апеляційного суду Харківської області (справа № 621/1544/17) від 15 березня 2018 року стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Cтягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 2 000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

25 липня 2019 року на вказане судове рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував його дійсний матеріальний стан, зазначив, що на утримання спільної дитини ОСОБА_5 він сплачує 1/6 частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року, заборгованості по сплаті аліментів не має. На його утриманні також перебуває син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина ОСОБА_4 . Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими. Його дохід, який він отримує від підприємницької діяльності не перевищує 3000 грн. на місяць. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що після встановлення судом розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 він мав витрати на придбання житла та відпочинок за межами України, при цьому суд правильно зазначив, що позивачкою не надано доказів щодо джерела походження коштів, які були витрачені на придбання житла та відпочинок. Допитані як свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пояснили, гроші на придбання житла подарували їм на весілля, а гроші на путівку батько дружини. Також вказав на те, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року з нього стягнуто понесені додаткові витрати в сумі 3139 грн та 1000 грн додаткових витрат щомісячно на утримання доньки ОСОБА_11

Позивачкою не надано доказів на підтвердження витрат на надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня 2019 року змінити, позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, знаходячись у шлюбі з ОСОБА_4 22 травня 2018 року на праві спільної сумісної власності придбали квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим, матеріальне становище відповідача поліпшилось.

Вказує на те, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від такої діяльності, а саме, орендована земельна ділянка, на даній земельній ділянці розташована нежитлова будівля - кафе, яке працює та отримується прибуток. Також орендована земельна ділянка, яка розташована: АДРЕСА_3 , на якій знаходиться магазин з продажу продуктів харчування, власником якого є ОСОБА_2 , магазин працює, отримується прибуток.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 є власником автомобілів VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску, та DAILMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску; на території ринку, який розташований в смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, ОСОБА_2 займає кіоск, в якому надаються послуги з ремонту взуття. Від такої діяльності також отримується прибуток. ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири загальною площею 26,8 кв.м., що розташована в АДРЕСА_4 , яка була придбана ОСОБА_2 та нею в період шлюбу, метою придбання даної квартири було отримання доходу від оренди житлового приміщення, а згодом переоформлення її на їхню дочку ОСОБА_8 . На даний час квартиру ОСОБА_2 здає в оренду та отримує прибуток.

Даним обставинам суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

В позовній заяві наведені обставини про стан здоров`я дитини, що є суттєвою обставиною для визначення розміру аліментів, проте, суд першої інстанції залишив це поза увагою.

За таких підстав апелянт вважає, що відповідач має можливість та повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 2 500 грн на місяць.

Крім того, вважає, що суд необґрунтовано знизив суму витрат на правову допомогу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Зазначає, що в ході судового розгляду доведено, що після набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частин усіх видів доходу відповідача, ним було здійснено придбання нерухомого майна, вартість якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, доведено здійснення витрат на відпочинок за межами України, відповідач зазначив вартість путівки 850 доларів США. ОСОБА_2 , зазначає, що на його утримані знаходиться дружина ОСОБА_4 , що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до рішення Зміївського районного суду Харківської області від 08 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали, встановлено, що ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_4 вести спільну підприємницьку діяльність. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання другої дитини не ухвалювалось, аліменти не стягуються.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія доходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вбачається, що сторони, мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 9).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Постановою Апеляційного суду харківської області від 15 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року змінено, зменшено розмір аліментів з "1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку", стягнутих за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_10 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-16).

З довідки головного державного виконавця про розрахунок заборгованості від 24 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 вбачається, що сума боргу згідно матеріалів виконавчого провадження станом на 31 березня 2019 року відсутня, переплата по сплаті аліментів складає 1099, 05 грн. (а.с. 89).

Згідно довідки Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області №808 від 09 червня 2018 року ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_5 , разом з нею зареєстрована ОСОБА_3 , 2009 року народження. (а.с. 17).

З довідки Київського управління ГУ ДФС у Харківській області, свідоцтва про державну реєстрацію ФО-П Серія В00 № 958846, Детальної інформації про фізичну особу, Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_12 - ОСОБА_13 ОСОБА_2 здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, загальна сума доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2018 рік складає: валовий дохід - 69 060 грн 87 коп., чистий дохід - 31 049 грн 00 коп. (а.с. 30 - 41).

З довідки регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України № 3494 від 29 червня 2016 року вбачається, що відповідно наявних даних та електронної бази даних НАІС ДДАІ - Національна автоматизована інформаційна система Департаменту Державної автомобільної інспекції MBС України, автомобіль VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску зареєстровано 03 лютого 2012 року на ОСОБА_2 , автомобіль DAILMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску зареєстровано 04 серпня 2012 року на ОСОБА_2 (а.с. 42).

Згідно свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 , 03 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 43).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції від 08 липня 2017 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Як свідчать матеріали справи, згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22 травня 2018 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Сапком І. М., ОСОБА_4 , придбала квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 234 600 грн 00 коп. (а.с. 68-70, 110-112).

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 згідно з ч. 3 ст. 65 СК України ОСОБА_2 дав згоду на купівлю дружиною ОСОБА_4 за спільні кошти в спільну власність подружжя, квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 112).

Частиною першою статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.(ст. 61 СК України).

Статтею 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин квартира була придбана не відповідачем ОСОБА_2 , а його дружиною ОСОБА_4 після їх шлюбу, за їх спільні кошти, а не особисті кошти ОСОБА_2 , договір був укладений дружиною ОСОБА_4 в інтересах їхньої сім`ї. Придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач, знаходячись у шлюбі з ОСОБА_4 22 травня 2018 року на праві спільної сумісної власності придбали квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим, матеріальне становище платника аліментів поліпшилось в розумінні ст. 192 СК України суд прийняти не може.

Матеріали справи водночас спростовують доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 про те, що в ході судового розгляду доведено, що після набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частин усіх видів доходу відповідача, ним було здійснено придбання нерухомого майна, вартість якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Як доводи апеляційної скарги щодополіпшення матеріального стану відповідача та відповідно збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від такої діяльності, а саме, ним орендована земельна ділянка, на якій розташоване кафе, яке працює та отримується прибуток, орендована земельна ділянка, яка розташована: АДРЕСА_3 , на якій знаходиться магазин з продажу продуктів харчування, власником якого є ОСОБА_2 , магазин працює, отримується прибуток, ОСОБА_2 є власником автомобілів VOLKSWAGEN LT35 та DAILMLER-BENZ VITO; на території ринку, який розташований в смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, ОСОБА_2 займає кіоск, в якому надаються послуги з ремонту взуття. Від такої діяльності також отримується прибуток. ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири загальною площею 26,8 кв. м, що розташована в АДРЕСА_4

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів земельна ділянка, яка розташована: АДРЕСА_3 , орендована з 07 лютого 2014 року, а нежитлова будівля - магазин з продажу продуктів харчування, зареєстрована за ним 08 листопада 2010 року.

ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири загальною площею 26,8 кв. м, що розташована в АДРЕСА_4 , з 30 січня 2014 року.

Земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2 -, АДРЕСА_6 та за адресою: АДРЕСА_3 орендовані ОСОБА_2 з 01 серпня 2016 року.

Автомобілі VOLKSWAGEN LT35 та DAILMLER-BENZ VITO зареєстровані на ОСОБА_2 03 лютого 2012 року та 04 серпня 2012 року відповідно.

Суд зазначає, що всі вказані вище обставини існували на момент ухвалення рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року про стягнення аліментів та були враховані судом при визначенні розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 . З даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 20 березня 2019 року, тому зазначенні нею обставини не підтверджують поліпшення матеріального стану платника аліментів після ухвалення рішення про стягнення аліментів та не можуть бути враховані судом як підстави для звернення до суду з позовними вимогами про збільшення розміру аліментів.

Цим обставинам судом була надана належна правова оцінка.

Інших обставин поліпшення матеріального стану ОСОБА_2 судом не встановлено.

Крім того, в подальшому 15 березня 2018 року постановою Апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінене та зменшено аліменти з 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, стягнутих за рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Змінюючи судове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що у платника аліментів ОСОБА_2 змінився сімейний стан.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що на утримання знаходиться дружина, та ОСОБА_1 на те, що ці обставини не відповідають дійсності, суд зауважує, що такі доводи є безпідставними і не стосуються предмета доказування в розумінні ст. 192 СК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на даний час квартиру АДРЕСА_7 , ОСОБА_2 здає в оренду ОСОБА_2 та отримує прибуток, є припущеннями, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації № 6653 від 27 травня 2019 року щодо перетину державного кордону України, ОСОБА_2 06 грудня 2018 року перетнув державний кордон України з Харкова до Шарм-Ель-Шейх; 14 грудня 2018 року в`їхав до України з ОСОБА_14 - ОСОБА_15 -Шейх до м. Харкова. (а.с. 133).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стосовно придбання квартири, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_16 в суді першої інстанції дали показання як свідки, не заперечували фактів придбання у власність квартири та поїздки на відпочинок за межі України, походження коштів на придбання квартири пояснили як дарунок на весілля, яке відбулося за рік до придбання квартири. Вартість путівки складала 750 доларів США, які їм подарував батько його дружини.

Таким чином, дали показання в якості свідків щодо вказаних обставин та пояснили факт походження грошей, натомість ОСОБА_1 протилежного не доведено, належними та допустимими доказами ці факти не спростовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що в позовній заяві наведені обставини про стан здоров`я дитини, що є суттєвою обставиною для визначення розміру аліментів, проте, суд першої інстанції, залишив це поза увагою, вона самостійно несе додаткові витрати в зв`язку зі станом здоров`я дитини, а сума яку сплачує ОСОБА_2 є мізерною, в порівнянні з тими витратами, що покладаються на неї.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

В суді першої інстанції сторони це не заперечували та підтвердили факт наявності спору щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, обумовлених станом її здоров`я, у іншій справі.

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_17 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_8 . Відповідно до довідки Виконкому Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, ОСОБА_1 та копії паспорта ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 .

Разом із цим, відповідно до виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 235474 ОСОБА_17 проживає за адресою: АДРЕСА_10 .

Таким чином, ОСОБА_1 та її мати проживають за різними адресами, будь-яких доказів на підтвердження сум витрат на обстеження, лікування та факту того, що мати знаходиться на її утриманні не надано.

Водночастакі докази щодо пенсійного віку та стану здоров`я матері позивачки є неналежними, оскільки не стосуються предмета доказування у даній справі, з огляду на те, що в розумінні вимог ст. 192 СК України суд оцінює зміни матеріального або сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Враховуючи встановлені вище обставини справи та досліджені докази, змін матеріального або сімейного стану одержувача аліментів, в розумінні вимог ст. 192 СК України, судом також не встановлено.

Таким чином, вказуючи на фактичні обставини необхідно враховувати, що вони настали після прийняття рішення про стягнення аліментів, тобто ці обставини не повинні існувати на момент прийняття попереднього судового рішення. Це можуть бути погіршення матеріального становища того з батьків, з ким проживає дитина, втрата ним працездатності, поява інших осіб на утриманні, різке збільшення витрат на дитину тощо.

Водночас потрібно наголосити на об`єктивній можливості платника аліментів сплачувати більше. Зокрема, надати докази покращення його матеріального становища (збільшення його доходів, наявність додаткових неофіційних доходів, продаж або придбання ним рухомого чи нерухомого майна тощо).

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.

Стосовно вимог про зміну способу стягнення аліментів необхідно зазначити, якщо суд визначив розмір аліментів у частці від доходу, суд може змінити спосіб їх стягнення на тверду грошову суму за позовом одержувача аліментів відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України.

У таких випадках потрібно звертати увагу на збільшення доходів платника аліментів, їх розмір, форму (грошова, натуральна), періодичність надходження, зміну роботи, посади тощо.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична-особа підприємець у Єдиному державному реєстрі з 12 травня 2003 року, перебуває на обліку як фізична-особа підприємець, здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, на час звернення до суду з даним позовом обставин, які б свідчили про зміни матеріального стану, зокрема збільшення доходів, отримання інших доходів, крім заняття підприємницькою діяльністю, чи зміни його діяльності, змін стану здоров`я, сімейного стану, судом не встановлено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи підстав, передбачених 182-184, 192 СК України, для зміни способу стягнення аліментів суд не вбачає.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на правову допомогу покладаються на позивача та не підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи положення закону,правові підстави для збільшення розміру аліментів та зміни способу їх стягнення відсутні, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити. Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня 2019 року - скасувати, ухвалити нову постанову, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення - відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня 2019 року - скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова