Справа № 456/2432/18 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/129/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Гули Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернуся в суд з позовом до відповідачаОСОБА_2 про стягнення відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року в розмірі 12 463, 53 доларів США, що станом на 18.06.2018 року становить 328 040, 10 грн., а також судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 15.08.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого був ПАТ «Банк Форум», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0048/08/6.10-ZNv, згідно з яким банк надав відповідачу кредит для поточних потреб у сумі 35 000, 00 доларів США строком до 14.08.2018 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5 процентів річних. Свої обов`язки за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши вказані кошти у порядку та розмірі передбаченому договором, що підтверджується заявами про видачу готівки. Відповідач зобов`язання не виконує. 22.03.2018 року ПАТ «Банк Форум» повністю відступив ОСОБА_1 всі права грошової вимоги до позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до нього, про що був укладений договір № 1059-Ф про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Таким чином, з 22.03.2018 року має місце заміна сторони (кредитора) у зобов`язаннях (правовідносинах), щодо яких виник спір. Відповідно до довідки банку на момент переуступки права вимоги за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 12 463, 53 доларів США. Кредитний договір був укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання грошових коштів, відповідно до яких відповідач зобов`язалася повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором, сплачувати комісію та проценти за користування кредитом. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у позивача є всі правові підстави вимагати погашення суми заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання нею умов кредитного договору.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року в сумі 12 463, 53 доларів США, що станом на 18.06.2018 року становить 328 040, 10 грн. та 3 280, 40 грн. судового збору.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2018 року оскаржила відповідач. Вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванням вимог покликається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, не доведено, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи. Також судом порушено норми процесуального права.

Дійсно між нею та ПАТ «Банк Форум» 15.08.2008 року був укладений кредитний договір. 10.11.2014 року ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» звернувся в суд з позовом про стягнення з неї заборгованості за даним кредитом. До вказаного позову банком було долучено розрахунок заборгованості по кредитному договору, яка станом на 23.10.2014 року становила 266 194 грн. 86 коп. з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 237 892, 14 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 15 331, 34 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 2 940, 19 грн., поточна заборгованість по відсотках - 2 131, 71 грн., пеня - 7 899, 49 грн. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2015 року позов задоволено. Вирішено про стягнення на користь ПАТ «Банк Форум» 266 194 грн. 86 коп. Відповідно до квитанції № 18 від 23.04.2015 року рішення суду виконано добровільно, сплачено на рахунок банку 266 194 грн. 86 коп. Виконавче провадження закінчено.

Звертаючись до суду з указаним позовом позивач не навів жодних підстав і доказів про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором. Звертає увагу на те, що покликання позивача на довідку про заборгованість не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і така відсутня в матеріалах справи. Крім того, позивач не надав суду жодного розрахунку заборгованості, який би містив суму заборгованості, підстави заборгованості та періоду за який виникла така заборгованість.

В порушення вимог ст. 130 ЦПК України, суд першої інстанції розглянув справу належно не повідомивши відповідача про судове засідання, в якому увалювалось рішення, а також не перевірив повноваження позивача щодо його права звертатись до суду із відповідним позовом.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

30.01.2019 року позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та таким, що жодним чином не порушує норми процесуального та матеріального права. Зазначає, що долучене до апеляційної скарги рішення про стягнення заборгованості є підробленим та складається з двох рішень Стрийського міськрайонного суду Львівської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки від 23.04.2015 року у справі №456/903/15-ц та стягнення заборгованості від 12.03.2015 року у справі №456/4519/14-ц. Такі дії вчиняються відповідачем з метою ввести суд в оману. Звертає увагу на те, що долучена до матеріалів справи квитанція № 18 від 23.04.2015 року не може судом братися до уваги, оскільки свідчить про погашення заборгованості в межах кредитного договору, а не на виконання судового рішення, окрім того, така датована значно раніше, за півроку до отримання виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження. Дії державного виконавця є також предметом оскарження в межах справи № 456/4519/14-ц. Сума заборгованості, заявлена до стягнення в межах справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не належить до вимоги про стягнення процентів, нарахованих після винесення рішення по справі № 456/4519/14-ц про стягнення заборгованості, а є існуючою заборгованістю в перерахунку на курс долара - валюту зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 не виконала взятих на себе за кредитним договором №0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 12 463, 53 доларів США, що станом на 18.06.2018 року становить 328 040, 10 грн. Позивач ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 1059-Ф від 22.03.2018 року набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року.

Враховуючи висновок Великої Палата Верховного Суду в рамках справи № 761/12665/14-ц, провадження №14-134цс від 18 04.07.2018 року, в якому зазначено, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні вважав за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 12 463, 53 доларів США, що станом на 18.06.2018 року становить 328 040, 10 грн. заборгованості за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до вимог ст. 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між Акціонерно комерційним банком «Форум», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0048/08/6.10-ZNv, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит для поточних потреб в сумі 35 000,00 доларів США строком до 14 серпня 2018 року із сплатою за користуванням кредитними коштами в розмірі 13, 5 % річних.

Шляхом підписання кредитного договору та додаткової угоди № 1 до кредитного договору сторони погодили умови та правила надання кредиту.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно з п. 2.7 цього договору. Несплата позичальником процентів до дати, встановленої п. 2.7 цього договору, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення банком стягнення на заставлене майно.

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами.

Пунктами 3.2.2., 3.3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів згідно з п. 2.3 цього договору, не пізніше визначеного п. 1.2 цього договору строку повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п.2.10 цього договору, витрати, пов`язані з проведенням дій з примусового погашення простроченої заборгованості, а також на вимогу банку сплачувати можливі неустойку, штраф та пеню.

Отже, за умовами договору банк та відповідач погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 14 серпня 2018 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 14 серпня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року та додаткових угод до нього, 15.08.2008 між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки є нежитлове приміщення (магазин) загальною площею 32, 5 кв.м у будинку АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 18.04.2007 року Стрийською міською радою на підставі рішення виконкому № 97 від 22.03.2007 року.

15 серпня 2008 року нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Дутко О.О. накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна, належного ОСОБА_2 , до припинення договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 2614.

Вимогою про усунення порушень від 10.10.2014 року за Вих. № 9601/41 ПАТ «Банк Форум» повідомив відповідача про необхідність в тридцяти денний строк виконати порушене зобов`язання та повернути основну суму кредиту та сплатити заборгованість по простроченим та строковим процентам розрахованим станом на 07.10.2014 року. Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення кредиту банк змінив строк виконання зобов`язання.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 06.03.2015 року, з ОСОБА_2 на користь ПАТ«Банк Форум» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року в сумі 266 94 грн. 86 коп. Сума заборгованості була нарахована станом на 23.10.2014 року, і така становила 266194.86 грн., виходячи з курсу долара на момент нарахування заборгованості, який станом на 23.10.2014 року становив 12, 95 грн.

Дане рішення виконане ОСОБА_2 добровільно 23 квітня 2015 року, що стверджується квитанцією № 18 від 23 квітня 2015 року. У зв`язку з цим, постановою державного виконавця відділу ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 17 березня 2016 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №456/4519/14-ц від 22.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь АТ «Бапнк Форум» 266 194, 86 грн. заборгованості закінчено.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з тих підстав, що сума заборгованості в розмірі 266 194, 86 грн., на погашення якої банк просив звернути стягнення на іпотечне майно, сплачена ОСОБА_2 добровільно. Тобто, ухвалюючи дане рішення, суд виходив з того, що відповідач виконала своє боргове зобов`язання за кредитним договором.

Згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

22.03.2018 між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 1059-Ф, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Форум» відступає, а ОСОБА_1 набуває право вимагати від боржників належного виконання зобов`язань, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами та іпотечними договорами згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору /а.с. 16-17, 19-20/.

Згідно з додатком № 1 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 1059-Ф від 22.03.2018 ОСОБА_1 отримав право грошової вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2018 року та іпотечним договором від 15.08.2008 року (а.с. 18).

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що відповідно до довідки банку на момент переуступки права вимоги за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 12 463, 53 доларів США. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у позивача є всі правові підстави вимагати погашення суми заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання нею умов кредитного договору. В подальшому в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 пояснив, що 12 463, 53 долари США, це заборгованість відповідача по кредиту, яка, на його думку утворилась у зв`язку із зростанням курсу долара, однак за який період така заборгованість утворилась, які її складові і яким чином нарахована пояснити не зміг. Свої вимоги мотивує тим, що він право вимоги за кредитним та іпотечним договорами купив у банку, а відтак такий підлягає стягненню з відповідача в його користь.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено правовий висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, разом із тим, таких вимог в контексті цього позову за період, коли зобов`язання залишалось невиконаним, не заявлено.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовна вимога позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 12 463,53 дол. США - є безпідставною, оскільки вся заборгованість по кредиту (в тому числі і тіло кредиту) розрахована станом на 23.10.2014 року була сплачена відповідачем 23 квітня 2015 року, згідно квитанції № 18 від 23.04.2015.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для нарахування та стягнення з відповідача відсотків, обрахованих за спливом 30 днів після пред`явлення вимоги до ОСОБА_2 про повне дострокове погашення заборгованості, якою фактично було змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось за рішенням суду від 23 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 06 березня 2015 року і виконане 24 квітня 2015 року. Відповідно таке право вимоги не могло виникнути у позивача ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що звертаючись до суду з указаним позовом позивач не навів жодних підстав і доказів про наявність заборгованості за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008року, укладеним між ПАТ «Банк Форум», та відповідачем ОСОБА_2 .

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що сума заборгованості виникла через курсову різницю, колегією суддів не приймається, оскільки згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, вказано, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплатила 4 920 грн. 60 коп. судового збору.

Відповідно, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 4 920, 60 грн.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 268, 367-368, 374 ч. 1 п. 2 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0048/08/6.10-ZNv від 15.08.2008 року в сумі 12 463, 53 доларів США, що станом на 18.06.2018 року становить 328 040, 10 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 920 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого останньою за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.