ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 636/4075/17-ц

провадження 22ц/818/3030/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , представник відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 03 серпня 2018 року у складі судді Ковригіна О.С.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про переведення прав і обов`язків, визнання та припинення права власності, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року по справі № 636/5720/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 519 750,00 грн. суму заборгованості за договором позики, 42 719,18 грн. - 3% річних за невиконання прийнятих зобов`язань та 2854,49 грн. - судових витрат, а в цілому 565 323,67 грн.

05 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження № 46326300 з виконання виконавчого листа № 636/5720/13-ц, виданого 29 січня 2015 року Чугуївським міським судом Харківської області та надано строк до 11 лютого 2015 року самостійно виконати та надати документальне підтвердження щодо виконання рішення суду. Проте, до цього часу боржником рішення суду не виконано.

Зазначив, що згідно матеріалів виконавчого провадження за період здійснення виконавчих дій, а саме з 05 лютого 2015 року по 18 червня 2018 року, з боржника стягнуто 13 876,27 грн. Під час виконання судового рішення державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог стягувача.

Вказав, що відповідач є власником 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. 25 серпня 2006 року за № 1665 та земельної ділянки площею 2 га, що розташована у Кіровоградській області Новомиргородського району Веселівська с / р , кадастровий номер :02:000:5082, наданої йому для ведення особистого селянського господарства в порядку безоплатної приватизації. Іншими власниками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Будинок з надвірними спорудами розташований на земельній ділянці площею 482 кв. м.

Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11 вересня 2017 року на вказане майно, що належить відповідачу, накладено арешт.

Вважав, що наявність виконавчого провадження не позбавляє кредитора права отримати від боржника належні йому гроші у будь-який незаборонений законом спосіб.

Вказав, що 09 жовтня 2017 року на адресу відповідача направлено вимогу-пропозицію про продаж належної йому 1/3 частки житлового будинку, яке повернуто у зв`язку з неотриманням її відповідачем.

17 листопада 2017 року він повторно направив на адресу відповідача вимогу-пропозицію про продаж належної йому 1/3 частки житлового будинку, яку згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримано особисто відповідачем 21 листопада 2017 року. До цього часу про згоду або відмову з зазначеною пропозицією відповідач його не повідомив, що, на його думку, є відмовою від цієї пропозиції.

Також, 17 листопада 2017 року він направив іншим співвласникам домоволодіння пропозиції щодо придбання належної відповідачу 1/3 частки домоволодіння або повідомити про відмову у її придбанні. До цього часу від ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на його адресу згоди на придбання за ринковою вартістю належної відповідачу 1/3 частки домоволодіння не надійшло, згоди на виділ в натурі частки відповідача із спірного майна також не надано. На його адресу ними направлено однотипні відповіді, зміст яких свідчить про їх відмову від зазначених пропозицій.

Зазначив, що з 28 червня 1991 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Отримані від нього за договором позики грошові кошти відповідач використав на потреби сім`ї разом зі своєю дружиною.

Вважав, що наявна сукупність передбачених законом обставин, що надає йому право вимагати переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, а саме 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 , з проведенням відповідного перерахунку.

Вартість 1/3 частки вказаного будинку, відповідно до висновку експерта з обстеження будівель і споруд Стусенко О.Я. від 27 жовтня 2017 року становить 12 818,00 доларів США, що еквівалентно станом на дату надання висновку - 343 907,00 грн.

Зважаючи, що експертна вартість належної відповідачу 1/3 частки домоволодіння становить 343 907,00 грн., при арифметичному відрахуванні від загальної суми боргу, часткового стягнення та суми вартості домоволодіння, сума залишку боргу становить 207 540,15 грн.

Просив перевести на стягувача ОСОБА_1 права і обов`язки співвласника-боржника ОСОБА_2 на належну йому 1/3 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 ; визнати за стягувачем ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 ; вважати залишок заборгованості за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року по справі № 636/5720/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 207 540,15 грн.; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено; переведено на ОСОБА_1 права і обов`язки співвласника ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку жилого будинку загальною площею 141 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнано залишок заборгованості за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року у цивільній справі № 636/5720/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 207 540,15 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07 червня 2019 року усунуто недоліки в заочному рішенні суду, а саме зазначено дату складання повного тексту в резолютивній частині судового рішення як 03 серпня 2018 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що доказів проведення публічних (електронних) торгів, визначення вартості (оцінки) в установленому порядку спірної частки житлового будинку, згоди на передачу в рахунок погашення боргу тощо, позивач не надав; що та обставина, що він не отримав поштового відправлення, надісланого позивачем, не може вочевидь тлумачитися як категорична відмова від продажу (передачі) спірної частки житлового будинку, ухилення від виконання судового рішення; що наявність боргу оспорюється ним в установленому чинним законодавством порядку; що оскільки позивач звернувся до суду з вимогою переведення на нього прав та обов`язків співвласника - боржника з проведенням відповідного перерахунку, для правильного вирішення справи до спірних відносин мають бути застосовані і положення Закону України «Про виконавче провадження».

23 липня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав заочне рішення законним. При цьому посилався на те, що відповідачем не зазначено будь - яких доводів, які б свідчили про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

23 липня 2019 року та 05 серпня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав судове рішення незаконним, а апеляційну скаргу обґрунтованою. При цьому зазначив, що будь-яких пропозицій від позивача щодо продажу належної ОСОБА_2 частки житлового будинку, викуп тощо він не отримував; нотаріально посвідчені заяви позивача щодо реалізації його переважного права на викуп у відповідності до вимог чинного законодавства йому також не надходили. Зазначив, що висновок від 27 жовтня 2017 року експерта з обстеження будівель і споруд не може прийматись до уваги, оскільки додані до висновку сертифікати та свідоцтва, серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 , на час надання висновку були зупинені відповідними наказами уповноважених органів.

03 вересня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_6 надійшли пояснення, в яких вона підтримала апеляційну скаргу та вважала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що надані ОСОБА_1 докази щодо реалізації переважного права на викуп частки будинку не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки нотаріально не посвідчені.

25 вересня 2019 року до суду апеляційної інстанції від старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшло клопотання, з якого вбачається, що станом на 25 вересня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 примусово стягнуто 440 182, 43 грн.; залишок заборгованості становить - 125 141, 24 грн.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно - задовольнити частково, заочне рішення суду - скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у відповідачів відсутні кошти та інше майно, на яке можливо звернути стягнення, застосуванню підлягає частина 2 стаття 366 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 листопада 2014 року скасовано; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 519 750,00 грн. суми заборгованості за договором позики, 42 719,18 грн. - 3% річних за невиконання прийнятих зобов`язань та 2854, 49 грн. судових витрат, а в цілому 565 323,67 грн.

На виконання судового рішення 29 січня 2015 року Чугуївським міським судом Харківської області видано виконавчий лист № 636/5720/13-ц (а. с.56, 132 том 1).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 05 лютого 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 46326300 з примусового виконання виконавчого листа № 636/5720/13-ц, виданого 29 січня 2015 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 519 750,00 грн. суми заборгованості за договором позики, 42 719,18 грн. - 3% річних за невиконання прийнятих зобов`язань та 2854, 49 грн. судових витрат, а в цілому 565 323,67 грн.(а. с.6, 57, 133 том 1).

З відповіді Комунального підприємства Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації № Н12 від 20 липня 2017 року вбачається, що право власності станом на 31 грудня 2012 року на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 по 1/3 частини за кожним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. від 25 серпня 2006 року реєстраційний № 1665 (а. с.7, 73, 136 том 1).

Із довідки Комунального підприємства «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 01 від 03 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності в АДРЕСА_4 вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу від 25 серпня 2006 року за реєстраційним № 1665 (а. с.135 том 1).

25 серпня 2006 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_12 передав у власність, а ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 прийняли у власність по 1/3 частині кожний житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с.74-75, 138 том 1).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 97504622 від 15 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :02:000:5085, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Веселівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, а також він є власником 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.10-11).

Із висновку про можливість виділення 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та її можливої ринкової вартості, складеного 27 жовтня 2017 року експертом Стусенко О .Я. Атестаційної архітектурно-будівельної комісії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України вбачається, що можливе виділення 1/3 частини домоволодіння в окрему квартиру в літ. «А», літ. «А1» за адресою: АДРЕСА_1 площею 47,7 кв. м., а саме: частину приміщення І (веранди) в літ. «А1» площею 11 кв. м. з облаштуванням в ньому санвузла; приміщення 1-2 в літ. «А» площею 32,5 кв. м. з облаштуванням в ньому кухні; частину приміщення ІІ (веранди) в літ. «А» площею 4,7 кв. м. Одним з можливих варіантів виділення пропонується наступне: на місці існуючого віконного отвору (зліва від існуючого входу по фасаду будівлі літ. «А1» з боку вулиці Чапаєва) виконати дверний отвір; розділити перегородкою приміщення І, відокремивши існуючий вхід в будівлю від іншого приміщення площею 11 кв. м.; облаштувати дверний отвір між приміщеннями 1-1 літ. «А1» та 1-3 літ. «А»; закрити існуючий дверний отвір між приміщеннями 1-2 та 1-3 літ. «А»; в приміщенні ІІ (веранда) літ. «А» облаштувати перегородку, відокремивши частину приміщення площею 1,2 кв. м. від іншого зі сторони дверного з приміщення 1-2.

Ймовірна середня ринкова вартість виділеної в окрему квартиру 1/3 частки літ. «А», літ. «А1», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 27 жовтня 2017 року становить 12 818,00 доларів США або 343 907,00 грн. (округлено до тисяч) (а. с.12-13).

09 жовтня 2017 року, 18 листопада 2017 року, 05 червня 2018 року ОСОБА_1 (під час розгляду справи в суді першої інстанції) на адресу відповідачів та третьої особи направляв вимоги-пропозиції, в яких повідомляв про свою згоду на придбання за ринковою ціною належної ОСОБА_2 частки домоволодіння в рахунок погашення боргу. Проте, відповіді від відповідачів та третьої особи не отримав.

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 2 статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Статтею 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виходячи з положень цієї норми, кредитор може вимагати переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника щодо належної йому частки у майні лише після того, коли останній відмовився виконати вимоги про продаж своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від її придбання.

Разом із тим для реалізації кредитором такої вимоги підлягають з`ясуванню усі обставини, передбачені статтею 366 ЦК України (недостатність у боржника іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, можливість чи неможливість виділу в натурі частки із спільного майна в натурі без повної втрати і зміни її цільового призначення, тощо).

Матеріали справи свідчать про те, що на примусовому виконанні у Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 519 750,00 грн. суми заборгованості за договором позики, 42 719,18 грн. - 3% річних за невиконання прийнятих зобов`язань та 2854, 49 грн. судових витрат, а в цілому 565 323,67 грн.

З 31 травня 2017 року ОСОБА_2 не працює, є пенсіонером. Розмір його пенсії станом на 2017 рік складав 3345, 60 грн.

Йому, ОСОБА_14 та ОСОБА_5 на праві власності належить по 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 кожному. Іншого нерухомого майна та житла у ОСОБА_2 немає.

Із відповіді державної виконавчої служби від 25 вересня 2019 року вбачається, що станом на 25 вересня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 примусово стягнуто та перераховано на наданий стягувачем рахунок 440 182, 43 грн., залишок заборгованості становить 125 141, 24 грн.

Як вбачається з матеріалів справи виділ 1/3 частини домоволодіння можливий. Із висновку від 27 жовтня 2017 року вбачається, що експертом запропоновані варіанти розподілу вказаного житлового будинку на дві окремі квартири.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач направляв відповідачам та третій особі вимоги - пропозиції щодо своєї згоди на придбання належної ОСОБА_2 частки спірного будинку з виділом в натурі. Однак, відповіді не отримав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свої уточнені позовні вимоги та вважав, що ненадання відповідачами та третьою особою відповіді на направлені ним вимоги - пропозиції можна розцінити як їх відмову від спірної частки.

Аналізуючи наведені норми права та обставин справи, судова колегія вважає, що застосування абзацу 2 частини 2 статті 366 ЦК України можливе тільки в разі неможливості такого виділу.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 351/401/16-ц (провадження № 61-4076св18).

Проте, як вбачається з матеріалів справи такий виділ можливий і доказів того, що співвласники проти цього заперечували, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Таким чином, ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, тому дійшов помилкового висновку щодо переведення прав та обов`язків співвланика ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим заочне рішення суду підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Разом з тим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки мотиви, викладені в неї щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про виконавче провадження» є хибними, так як предметом позову не є дії державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 5185,61 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 03 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про переведення прав і обов`язків, визнання та припинення права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 5185, 61 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року