27.09.2019 ЄУН №337/4737/17
Провадження № 2/337/23/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

при секретарі - Шаповалової А.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкаючого: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (рік народження невідомий, ІПН НОМЕР_2 , мешкає АДРЕСА_2 ), про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 7642440,00 грн. та суму процентів за договором у розмірі 125210,39 грн, а всього 7767650, 39 грн. та судові витрати у розмірі 8640 грн, посилаючись на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором позики.

Ухвалою суду від 12.08.2018 року відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання, відповідачеві визначений строк на подання відзиву на позов.

01.02.2018 року відповідачем подано відзив на позов ( а.п. 38-39), в якому він проти задоволення позову заперечує, оскільки борг повернуто у повному обсязі, що підтверджено змістом розписки від 11.09.2017 року, яка підписана сторонами, відповідно до змісту якої борг повернутий у повному обсязі та сторони не мають претензій одне до одного. Крім того, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем, оскільки грошові кошти були отримані ОСОБА_4 як засновником та директором ТОВ «Запорізький завод побутової техніки» та використані саме на розвиток підприємства.

Ухвалою суду від 21.06.2019 року справу призначено до розгляду .

У судовому засіданні позивач, допитаний за правилами допиту свідка, підтримав заявлені позовні вимоги, суду під присягою пояснив, що до березня 2013 року він декількома траншами передав відповідачеві грошові кошти на загальну суму 284 000 доларів США. Факт отримання грошей відповідач підтвердив розпискою від 1 березня 2003 року, гроші були передані відповідачеві як фізичній особі, але саме на які цілі вони були витрачені останні йому невідомо. Час повернення боргу та можливість застосування будь-яких санкцій у розписці не зазначалися. 21.09.2017 року він письмово звернувся з вимогою щодо повернення боргу до відповідача ОСОБА_4 , але 15.10.2017 року від останнього він отримав відповідь, що нібито борг йому повернуто 11.09.2017 року, однак жодних грошей на повернення боргу він не отримував. Текст розписки від 11.09.2017 року від не писав, оригінал розписки від 1 березня 2013 року зберігається у нього. Вважає, що для складання тексту розписки від 11.09.2017 року відповідач використав надані йому два чистих аркуші з його підписом, які були передані останньому для оформлення акту прийому-передачі бази відпочинку, бо на той час між ними існували ділові стосунки.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, вважає їх законними та обґрунтованими, підтвердженими у судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах провадження - укладеним договором позики та розпискою, написаною власноруч відповідачем; при цьому пояснив суду, що гроші були отримані відповідачем у повному обсязі у розмірі, зазначеному відповідно до його розписки, у визначений термін не повернуті.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутність, у якій просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує з підстав , викладених у відзиві, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відносини займу мали місце між позивачем та ТОВ «Запорізький завод побутової техніки» та виконані третьою особою -відповідачем ОСОБА_4 у повному обсязі до отримання вимоги від позивача.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, позивача, свідка, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин

Судом встановлено, що між сторонами позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 284 доларів США, на укладання якого відповідачем була видана розписка від 01.03.2013 року.

Факт отримання відповідачем грошовий коштів у зазначеній валюті та сумі визнаний відповідачем та його представником у судовому засіданні.

При цьому суд відкидає доводи відповідача та його представника відносно укладання договору ОСОБА_4 не як фізичною особою, а від імені ТОВ «Запорізький завод побутової техніки», оскільки жодного належного доказу - бухгалтерської документації щодо зарахування отриманих грошових коштів до оборотних фондів підприємства та їх використовування в інтересах підприємства суду не надано.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Час повернення боргу та можливість застосування штрафних санкцій у розписці від 1 березня 2013 року не зазначені.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

21.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення боргу та 15.10.2017 року отримав лист, в якому відповідач відмовився повертати борг, оскільки він повернув борг у повному обсязі 11.09.2017 року , що підтверджено відповідною розпискою.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Надана розписка від 11.09.2017 року, відповідно до змісту якої борг за розпискою від 01.03.2013 року повернутий у повному обсязі, оспоримим доказом, оскільки її зміст у судовому засіданні позивачем не визнаний.

За клопотанням позивача двічі судом призначалася судово-технічна експертиза документу щодо встановлення одночасного ( або різного) часу виконання тексту розписки та підписів від імені позивача та відповідача, проведення якої не представилося можливим через відсутність в експертних установах міністерства юстиції України криміналістичної науково-розробленої методики зі встановлення віку штрихів, що виконані водорозчинним чорнилом для пишучих приладів.

Враховуючи, що оригінал розписки від 1 березня 2013 року (оглянутий під час судового провадження) знаходиться у позивача, про неможливість повернення позивачем боргового документу у розписці від 11.09.2017 року, виконаної відповідачем, не зазначено взагалі, факт отримання відповідачем чистих аркушів паперу з підписом позивача підтверджений як поясненнями самого позивача даними під присягою, поясненнями допитаного свідка ОСОБА_5 та змістом відтвореного у судовому засіданні аудіофайлу з телефонної розмови позивача та відповідача, суд вважає, що доводи відповідачів про повернення боргу позивачеві є хибними, а тому підстави щодо відмови у стягненні боргу на думку суду, відсутні. Таким чином, виходячи із запропонованого позивачем курсу долару США станом на 27.11.2017 року - на час звернення з позовом до суду ( під час судового провадження позовні вимоги збільшені не були), сума основного боргу становить 7 642440 грн( 284000.00 х 26,91).

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Прострочення відповідачем терміну повернення боргу починається з 12.10.2017 року і становить на час звернення з позовом до суду 46 днів. Облікова ставка НБУ станом на 27.11.2017 року становить 13,5% , а тому пеня за несоєчасне повернення суми боргу становить 125210,39 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає необхідним позов задовольнити.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору .

Керуючись ст.ст.3,6,11,15,16, 610,625, 1046 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкаючого: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (рік народження невідомий, ІПН НОМЕР_2 , мешкає АДРЕСА_2 ), про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (рік народження невідомий, ІПН НОМЕР_2 , мешкає АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкаючого: АДРЕСА_1 ) суму основного боргу за договором позики у розмірі 7642440 грн., суму процентів за договором позики у розмірі 125210,39 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 8640 грн., а всього 7776290,39 грн- (сім мільйонів сімсот сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто грн.39 коп.)

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст виготовлений 30.09.2019 року. Копію повного тексту рішення надіслати сторонам.

Суддя: Л.Г. Салтан