Провадження номер № 2/0186/204/19
Справа № 186/517/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді: Янжули С.А.

секретар - Лиман Н.П.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2019 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради депутатів №18 від 26 січня 2000 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано в користування квартиру АДРЕСА_1 . На момент отримання житла в користування сторони були однією родиною.

Дана квартира знаходиться у власності територіальної громади міста Першотравенська, Дніпропетровської області.

30 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, після чого відповідач по справі виїхав з своїми речами зі спірного приміщення та більше ніколи у вказаній квартирі не проживав.

05 лютого 2007 року Першотравенським міським судом було винесено рішення по справі №2-127-2007 року, згідно з яким ОСОБА_1 було відмовлено у позовних вимогах щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 , а позовні вимоги ОСОБА_2 щодо вселення його в дану квартиру було задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2007 року рішення першої інстанції залишено без змін.

Оскільки рішення в справі №2-127-2007 постановлене 05 лютого 2007 року, тобто щодо спірних правовідносин між сторонами, які виникли до 05 лютого 2007 року, а позовні вимоги в даній справі стосуються періоду користування спірним житлом з 2007 року по березень 2019 року, вважають, що відсутні підстави для висновку про тотожність вимог заявлених позивачами у даному позові.

У ході розгляду справи №2-127-2007 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було встановлено, що 18 червня 2005 року відповідач уклав шлюб з ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача народилася дитина.

Згідно з п.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сичи, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з договором купівлі-продажу, ВЕХ №774392 р№4617 від 27 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотокругу Мініною С.Я., відповідач є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , у якому він разом з новою родиною проживає до теперішнього часу.

Після розгляду справи №2-127-2007 року відповідач на протязі 12 років жодних дій щодо вселення у спірне житло не здійснював. Він не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачі, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Відповідач фактично втратив інтерес до даного житла, в нього у власності є інша нерухомість, у якій він проживає разом з новою родиною. На особистій сторінці відповідача у соціальній мережі "Фейсбук" є оголошення про те, що він після 15 квітня здає житло по АДРЕСА_1 , на третьому поверсі (скріншот об`яви додається), так як їх квартира також знаходиться за цією адресою та на третьому поверсі, вважають, що відповідач і в подальшому не має наміру проживати в їх квартирі. Факт реєстрації відповідача порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном, вони позбавлені можливості оформити приватизацію квартири.

Просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити, доповнила, що вони в період шлюбу з відповідачем поміняли дві однокімнатні квартири на одну трикімнатну, стояли у черзі на розширення житлової площі з доплатою, її батьки доплачували кошти за квартиру. На момент винесення рішення суду в 2007 році між нею та відповідачем була домовленість: вона в квартирі залишається, а він забрав машину "ВАЗ", придбану у шлюбі, яку згодом продав за суму, що дорівнює вартості однокімнатної квартири. З 2007 року відповідач проживає по АДРЕСА_2 у власному будинку , з новою сім`єю, будинок є його особистою власністю. В спірній квартирі він не збирається проживати, хоче здавати кімнату стороннім особам - циганам, щоб створити нестерпні умови їх проживання в квартирі. Відповідач з січня 2004 року не проживає в даній квартирі, не сплачує за комунальні послуги, не робить ремонт. Вона сама несе всі витрати по утриманню квартири, встановила лічильники, робить ремонти. Особисті речі відповідач забрав одразу, пішов до іншої жінки по "великому коханню", забрав автомобіль та продав його за 3 200 доларів США, це вартість однокімнатної квартири. Вона три роки чекала з 2004 по 2007 роки, що він заселиться, але він не заселився в спірну квартиру, зробила ремонт, тепер він тріпає їй нерви.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно ордеру №17564 серії ОВГ , виданого Першотравенською міською радою депутатів Виконавчого комітету від 08 лютого 2000 року, йому, як головному винаймачу, та сім`ї була надана 3 кімнатна квартира в житловому будинку АДРЕСА_1 , факт якого позивачі приховали. Після чого, в 2007 році позивачі звертались до суду з аналогічним позовом, але рішенням Першотравенського міського суду в задоволенні позову було відмовлено, та в апеляційній інстанції рішення було залишено без змін, після чого йому ніхто не чинив перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачі в своїй позовній заяві зазначають, що перешкод у користуванні квартирою не чинили, але з січня місяця в провадженні судді Кривошеї С.С. перебуває цивільна справа за його позовом до позивачів за даним позовом про вселення, оскільки вони чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою. Також, позивачі зазначають, що він втратив інтерес, але це спростовується тим, що він сплачує комунальні послуги, виписує кореспонденцію, та в судовому порядку намагається вселитися до житла. Також, доповнив, що дійсно, в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 вони поміняли дві однокімнатні квартири та спірну трикімнатну квартиру, яку йому видали як чорнобильцю та механіку шахти. В цій трикімнатній квартирі жили алкоголіки, вони зробили там ремонт, купили меблі, техніку. По акту він не проживає в спірній квартирі з 2007 року, насправді не проживає з 2004 року, а в 2007 році суд виніс рішення про вселення його. Після обіцянок позивача сплатити йому частину за квартиру, результат нульовий. У нього є у власності будинок за 8 000 доларів США, купив його, взявши кредит в банку. Спірну квартиру він заробив і має право на це житло. Дійсно, автомобіль ВАЗ 2108, придбаний у шлюбі з позивачем, він забрав та продав, гроші витратив. Живе в будинку АДРЕСА_2 . Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивачі подали суду відповідь на відзив в якому зазначили, що відповідач не вказує жодної причини його довготривалої відсутності у спірному житлі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить винести рішення згідно діючого законодавства.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що проживає в будинку АДРЕСА_1 . З 2000 по 2004 рік бачив відповідача періодично біля під`їзду, віталися. З 2004 року відповідача не було, він його не бачив, позивач і її донька проживають в квартирі АДРЕСА_1 , а свідок в квартирі АДРЕСА_3 . Відповідач з 2004 року в даній квартирі не проживає. Щоб йому чинили перешкоди, коли він намагався зайти в квартиру - такого не було. Їх квартира знаходиться на 3 поверсі, вони там треті чи четверті хозяйви. Не бачив, чи виносив відповідач речі з квартири.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_4 . ОСОБА_2 не чула і не бачила в квартирі АДРЕСА_1 з 2004 року, він туди не приходив, навіть зараз його і не впізнала. В 2004 році він знайшов іншу жінку, позивачку з маленькою донькою залишив в квартирі АДРЕСА_1 , вони там і живуть, їх квартира на 3 поверсі . З 2004 року відповідач там не з`являвся, вона його і в обличчя забула. Ніяких сварок в цій квартирі вона не чула ніколи, їх не має та не було. Щоб він виносив речі з квартири - не бачила.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що вже було рішення суду про вселення ОСОБА_2 в дану квартиру, він своїм правом не скористався, намагань вселитися з його боку не було. Йому ніколи ніхто не перешкоджав у вселенні. Подає в суд на дочку, а це ненормально. Він втратив можливість вселитися на даному етапі, у нього є своє житло, оформлене на нього. Свідок перебуває з 2013 року в офіційному шлюбі з позивачем ОСОБА_1 , а в даній квартирі вони проживають разом з 2008 року без реєстрації шлюбу на той час. За весь цей час відповідач жодного разу в квартиру не приходив, комунальні платежі не сплачує, платить позивач за трьох осіб зареєстрованих, в тому числі і за відповідача.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що при зустрічі ОСОБА_2 їй говорив, що відсудить квартиру і поселить в ній циганів, що сам туди він не буде вселятися. Вона просила його мирно вирішити це питання. Після розлучення з позивачкою він перестав з нею спілкуватися. Вона спілкується з позивачкою, діти спілкуються. В 2004 році сторони розірвали шлюб, відповідач жив у своїх батьків, потім зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , живуть у будинку з нею, в них є спільна дитина. Він казав, що будинок купив, живе в будинку більше 10 років, там син у нього народився. З 2004 року в спірній квартирі не проживає.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що працює медсестрою в лікарні. ОСОБА_2 говорив їй у кабінеті на робочому місці, щоб вона передала ОСОБА_1 , що він у кімнату заселить циганів, щоб вони там жили. Це було в тому році.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Дійсно, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1988 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , яка на даний час досягла повноліття.

На підставі рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради депутатів №18 від 26 січня 2000 року ОСОБА_2 , сім`я якого складається з трьох осіб: він, дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 , дозволено зайняти трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером №17564 серії ОВГ від 08 лютого 2000 року.

Згідно довідки №03415/7716 від 27 березня 2019 року в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Дане житлове приміщення перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Першотравенська Дніпропетровської області.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 30 липня 2004 року.

18 червня 2005 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , від шлюбу мають сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 квітня 2013 року ОСОБА_9 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини змінено на ОСОБА_1 . Актовий запис №60 від 20 квітня 2013 року.

06 липня 2013 року ОСОБА_13 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, прізвище дружини змінено на ОСОБА_3 . Актовий запис №9 від 06 липня 2013 року.

Згідно акту №277 ПП "Комунальщик-2" від 27 березня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає з 2007 року по даний час в квартирі АДРЕСА_1 , намагань проживати не було.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2007 року №2-127-2007 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в звязку з переїздом на інше постійне місце проживання та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_5 , в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено, з підстав того, що ОСОБА_2 з 2004 року по 2007 рік не проживав в квартирі, однак не втратив до неї інтерес, частково сплачував комунальні послуги, іншого житла не мав.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №161430820 від 28 березня 2019 року ОСОБА_2 на праві приватної власності в розмірі 1/1 частки належить будинок АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу ВЕХ №774392 р.№4617 від 27 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу.

Копіями квитанцій "Приват 24" АТ КБ "ПриватБанк" підтверджується, що з 2015 року по теперішній час комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 сплачує позивач ОСОБА_1

Випискою з сайту "Фейсбук" підтверджується, що ОСОБА_2 розмістив оголошення 27 березня 2019 року о 07:17 годині про те, що після 15 квітня здасть кімнату по АДРЕСА_1, поверх 3 , " почти даром".

Копіями договорів, долучених позивачем ОСОБА_1 , підтверджується, що за її заявою та за її рахунок в спірній квартирі встановлено лічильник газу, з нею укладено договори про користування електричною енергією та про надання послуг з газопостачання.

Відповідач долучив квитанцію ПП "Комунальщик-2", що ним 17 травня 2019 року сплачено квартплату в розмірі 50 гривень.

Комунальна власність - одна з трьох форм власності (поряд з державною та приватною). Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності.

Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня (тобто жителі сіл; добровільних об`єднань у сільську громаду жителів кількох сіл; селищ; міст), територіальні громади вторинного рівня (жителі районів, областей), а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади - представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування.

До об`єктів права комунальної власності, зокрема, належать: рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування, а також відумерла спадщина.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».

У відповідності до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму житловим приміщенням вважається розірваним з дня вибуття.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 у справі №6-57цс11.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Відповідно до положеньст.72 ст.71 Житлового кодексу Української РСР, ст.7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили.

При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено.

Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що він з поважних причин з 2007 року (момент винесення попереднього рішення суду)по теперішній час не проживає в спірній квартирі, що він намагався вселитися в дане житлове приміщення, несе витрати по утриманню квартири, що йому чинилися перешкоди у вселенні, що в квартирі є його особисті речі.

В суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі, що є комунальною власністю, з 2007 року по теперішній час, витрати по утриманню та обслуговуванню житлового приміщення не несе, його особисті речі в квартирі відсутні, не дивлячись на наявність рішення суду про вселення в квартиру, ним не надано жодного доказу того, що він намагався скористатися цим своїм правом та вселитися в житло. Сторони не заперечують той факт, що ними у період шлюбу було придбано автомобіль, яким відповідач розпорядився, після припинення шлюбних відносин з позивачем, на власний розсуд.

Крім того, суд враховує, що всі витрати по утриманню спірного житла несе позивач ОСОБА_1 , в одноособовій приватній власності відповідача ОСОБА_2 є житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому він проживає з вересня 2007 року по теперішній час.

Таким чином, у суду є підстави для визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки, він без поважних причин відсутній за вказаною адресою з лютого 2007 року по теперішній час, тобто, понад шість місяців.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивачі не просять стягнути судовий збір з відповідача, то судові витрати по справі слід залишити за ними.

Керуючись ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.67,68, ч.1,2 ст.71,72 ЖК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовільнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Шахтинськ, Карагандинської області таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Дата складення повного судового рішення 25 вересня 2019 року.

Суддя: С.А.Янжула.