ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/27/18 Головуючий суддя І інстанції Ізмайлов І. К.
Провадження № 22-ц/818/3718/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Ізмайлова І.К., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду зі вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписано заяву про отримання банківських послуг, згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на банківському сайті, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування від 07 грудня 2010 року.

Відповідно до договору відповідачу встановлено кредитний ліміт, на картковий рахунок, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Позивач свої зобов`язання виконав, однак відповідач який брав на себе зобов`язання погашення заборгованості за кредитом, проценти за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим договором, порушив умови кредитування, у зв`язку з чим, станом на 26.11.2017 за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 12578,38 грн, яка складається з відсотків за користування кредитом - 8207,07 грн, суми пені - 4771,75 грн, а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 575,16 грн штрафу (процентна складова)

Такі розрахунки обґрунтовуються положеннями «Умов та правил надання банківських послуг».

Виходячи з наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за договором від 07.12.2010 у розмірі 12578,38 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказано, що відповідачем не були спростовані докази, надані позивачем до суду першої інстанції - розрахунок заборгованості.

Зазначено, що проставляючи свій підпис на анкеті-заяві, позивач погодився з тим, що ним укладено договір приєднання.

Послались на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.03.2018 у справі № 441/569/17, від 07.03.2018 у справі № 755/18246/15-ц, від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц.

Зауважили, що доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, або його було ознайомлено з іншими умовами відповідачем не надано.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників судового засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якоюсуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав заяву про відкриття поточного та карткового рахунку у ПАТ КБ «Приват Банк» (а. с. 10-11).

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду заяву ОСОБА_1 від 07.12.2010 та текст «Умов та правил надання банківських послуг», які за твердженням позивача є невід`ємною частиною договору і на їх підставі проведено нарахування.

Разом з тим текст «Умов та правил надання банківських послуг» не може стосуватися заяви ОСОБА_1 від 07.12.2010 оскільки містять посилання на анексію АР Крим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що позивачем не доведено підстав позову, оскільки на підтвердження права вимоги позивач надав разом з заявою ОСОБА_1 від 07.12.2010 текст «Умов та правил надання банківських послуг», текст зазначених умов не підписаний відповідачем та не міг існувати на час подання заяви, оскільки містить посилання на події які не існували в 2010 році.

Суд дійшов висновку, що не може визначити суму заборгованості на день звернення з позовом оскільки відсутні жодні відомості про встановлений розмір процентів за користування кредитом, розмір комісії за користування кредитом та розмір пені, оскільки позивачем не надано відповідних та допустимих доказів.

Разом з тим незважаючи на неодноразові виклики та повідомлення представник позивача неодноразово направляв на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності, з чого суд доходить висновку про впевненість представника про наявність всіх необхідних доказів по справі..

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Нормами ч. 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані прострочення збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У даній справі предметом доказування є порушення відповідачем умов кредитного договору.

Так, до суду апеляційної інстанції Банком була надана виписка про рух коштів по банківському рахунку ОСОБА_1 та Довідку б/н про видані ОСОБА_1 кредитні картки.

Вказані докази не були надані позивачем до суду першої інстанції з огляду на те, що розгляд справи відбувся за їх відсутності.

З метою всебічного та повного встановлення обставин, що мають значення для справи, колегія суддів вважає за необхідне прийняти зазначені докази та надати їм правову оцінку.

Згідно із Довідкою б/н про видані ОСОБА_1 кредитні картки на виконання умов кредитного договору відповідачеві була видана 26.03.2014 єдина кредитна картка за № НОМЕР_1 зі строком дії до 01.18 (31.01.2018) (а. с. 122).

Проте, з розрахунку заборгованості, наданої до суду першої інстанції та виписки про рух коштів по банківському рахунку ОСОБА_1 вбачається, що станом на 26.03.2014 у відповідача вже була наявна заборгованість, що не узгоджується з даними про видані картки (а. с. 6 на звороті, 123).

Також, з виписки по рахунку вбачається, що 08.12.2018 кредитний ліміт було збільшено до 10 грн, 29.01.2011 було встановлено кредитний ліміт у сумі 0 грн та 25.04.2018 знижено кредитний ліміт до 0 грн (а. с. 124 на звороті). На титульному аркуші виписки по рахунку відповідача значиться кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн.

Вказане свідчить про те, що на час видачі кредитної картки 26.03.2014 відповідачеві не було встановлено жодного кредитного ліміту, а тому є недоведеним з боку позивача, що ним виконано умови кредитного договору - надання грошових коштів у борг на умовах платності та поворотності.

У суді апеляційної інстанції справа була призначена з урахуванням ч. 3 ст. 369 ЦПК України до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з метою з`ясування всіх обставин по справі.

Позивач був належним чином повідомлений про призначені у справі судові засідання, однак до суду не з`явився.

Згідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, слід дійти висновку, що позивач мав процесуальну можливість надати до суду докази на підтвердження своїх доводів.

З огляду на відсутність у справі доказів надання відповідачу у користування кредитних коштів, позов дійсно є недоведеним і доводами скарги цей висновок суду не спростований.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.