Постанова

Іменем України

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 554/12046/15-ц

провадження № 61-9910св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

представники позивача: Капінос Наталія Михайлівна , Ключинський Костянтин Леонідович , Куц Андрій Павлович , Онішкевич Михайло Миколайович ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року у складі судді Чуванової А. М. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Панченка О. О., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування.

Позовна заява мотивована тим, що 11 травня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_5 було укладено договір банківського обслуговування, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 19 900,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 травня 2014 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором банківського обслуговування від 11 травня 2011 року станом на 25 серпня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 52 254,91 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 7 182,43 грн, процентами за користування кредитом у розмірі 943,10 грн та плати за пропуск платежів у розмірі 44 129,38 грн.

На підставі вказаного ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за договором банківського обслуговування від 11 травня 2011 року у загальному розмірі 52 254,91 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки під час розгляду справи відповідачем було сплачено на користь позивача кошти на погашення заборгованості за договором банківського обслуговування, а саме: 7 182,43 грн на погашення заборгованості за кредитом та 943,10 грн - за процентами за користування кредитом, то відсутні підстави для задоволення позову ПАТ «ВіЕйБі Банк», оскільки позичальник виконала свої зобов`язання з повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом. Разом з тим, відсутні підстави для стягнення з відповідача плати за пропуск платежів, оскільки її сплата не передбачена ні умовами договору, ні законом.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» відхилено.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк», оскільки відповідач сплатила заборгованість, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням умов договору банківського обслуговування.

Також суд обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача коштів у розмірі 44 129,38 грн, які визначені позивачем як плата за пропуск платежів, оскільки на підтвердження цих вимог позивачем не надано суду належних і допустимих доказів.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 515/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, не перевірив, чи надійшли на рахунок банку кошти, сплачені відповідачем 15 січня 2016 року та 08 червня 2016 року на погашення кредитної заборгованості, оскільки згідно з пунктом 1.4 договору банківського обслуговування від 11 травня 2011 року моментом повного виконання боргових зобов`язань позичальника за цим договором є день зарахування на відповідні рахунки банку у повному обсязі суми кредиту, нарахованих процентів, інших плат, передбачених договором, та штрафних санкцій, які можуть бути застосовані до позичальника внаслідок невиконання або неналежного виконання ним умов договору. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення плати за пропуск платежів у розмірі 44 129,38 грн, оскільки не дослідив належним чином подані позивачем докази, зокрема, договір банківського обслуговування від 11 травня 2011 року і розрахунок заборгованості.

Заперечення на касаційну скаргу відповідачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 травня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_5 було укладено договір банківського обслуговування, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 19 900,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 травня 2014 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором банківського обслуговування від 11 травня 2011 року станом на 25 серпня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 52 254,91 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 7 182,43 грн, процентами за користування кредитом у розмірі 943,10 грн та плати за пропуск платежів у розмірі 44 129,38 грн.

Згідно з квитанціями від 15 січня 2016 року та від 08 червня 2016 року ОСОБА_5 сплатила ПАТ «ВіЕйБі Банк» на погашення заборгованості за договором від 11 травня 2011 року кошти у розмірі 3 000,00 грн та 5 125,23 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, встановивши, що відповідачем під час розгляду справи було сплачено кошти на погашення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом, то суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог, оскільки згідно з положеннями статті 599 ЦК України вказані зобов`язання є припиненими у зв`язку з їх виконанням, проведеним належним чином.

Доводи касаційної скарги про те, що судом не перевірено зарахування коштів є безпідставними, оскільки обставини сплати відповідачем коштів на погашення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом підтверджені відповідними квитанціями від 15 січня 2016 року і від 08 червня 2016 року (а. с. 90, 96). Доказів на спростування цих обставин позивачем суду не надано.

Також суд обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача коштів у розмірі 44 129,38 грн, які визначені позивачем як плата за пропуск платежів, оскільки сплата цих коштів не передбачена ні умовами договору, ні законом.

Так, відповідно до пункту договору банківського обслуговування від 11 травня 2011 року, укладеного сторонами, у випадку невиконання позичальником обов`язку, передбаченого пункту 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов`язань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному у п.8 спеціальної частини договору.

У пункті 4.3 цього договору встановлено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не у повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов`язань, (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий, або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов`язань.

На підставі вказаного апеляційний суд обґрунтовано вважав, що умовами договору банківського обслуговування передбачено два види відповідальності за неналежне виконання позичальником умов договору, а саме: штраф і пеня. При цьому, позивачем не зазначено, чи є сума у розмірі 44 129,38 грн штрафом або пенею та чи включає ця сума штраф та/або пеню, і не наведено розрахунків цих неустойок, що позбавляє суд можливості перевірити правильність їх розміру відповідно до умов договору, укладеного сторонами.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки за своєю суттю зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян