ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8046/19 Справа № 204/2058/19 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Вказувала, що 19 серпня 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року розірвано. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний момент дитина проживає разом з нею, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини, що виявилося у відсутності постійного матеріального (грошового) утримання дитини.

Зазначала, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2017 року стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Проте, дитина потребує додаткових витрат, так нею на придбання путівки в дитячий табір ПАТ ДЗО „Зміна було витрачено 8.855 грн., вказані витрати були необхідними, так як дитина потребувала належного відпочинку під час канікул. Витрати на одяг та канцтовари за період 2018 року склали 42.383 грн.36 коп. Відповідач у додаткових витратах на дитину участі не бере, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із зазначеною позовом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості витрат, які нею понесені на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 42.383 грн.36 коп. та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2.275 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн.40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вказані витрати не мають відношення до аліментів; на придбання путівки позивачем витрачено 8.855 грн., про що свідчить відповідна квитанція від 16 квітня 2018 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення місцевого суду, зважаючи на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19 серпня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання доньки, починаючи з 25 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, згідно постанови державного виконавця від 25 липня 2017 року відкрито виконавче провадження (а.с.8,5 зворот).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач протягом 2018 року придбала ліки в медичних аптеках міста (а.с.9-14,17-19,24-26), проте, в судовому засіданні не встановлено та представником позивача відповідними документами недоведено, що дитина потребувала спеціального медичного догляду, що за станом здоров`я дитини, її віковими особливостями, донька потребує постійного додаткового медичного лікування, будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, як то довідки медичного закладу про вартість медичних послуг; виписок з історії хвороби дитини, рецептів лікарів, надано не було. Інші докази, такі як чеки-бірки (а.с.15-16,20-23,27,29), надані позивачем на підтвердження придбання одягу та нижньої білизни, білетів розваг у кіно, кафе, скла для телефону та його ремонту, продуктів харчування, «дороги до табору», витрат, понесених у якості «батьківської плати за харчування» та «благодійних внесків» (а.с.49,50,51), суд не прийняв до уваги, оскільки останні не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України. Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості путівок до дитячих таборів за період з 26 червня 2018 року по 14 липня 2018 року; 04 серпня 2019 року по 13 серпня 2019 (а.с.28,52,58), підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно квитанції №76 від 26 червня 2018 року, виданої АТ «Зміна», ОСОБА_1 сплачено у якості вартості за путівку 4.550 грн. дитячому закладу оздоровлення та відпочинку «Зміна»; зазначена квитанція містить відповідну печатку підприємства, підписи уповноважених осіб, підставу оплати та суму оплати, прізвище особи, яка здійснила оплату, а отже є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, а тому, вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню як така, що підтверджена належними доказами та стягненню з відповідача 50% вказаних витрат у сумі 4.550 грн. - 50% = 2.275 грн. Копія квитанції №15846280 від 16 квітня 2018 року із зазначенням платника ОСОБА_1 та з призначенням платежу: предоплата за путівку (а.с.28) та квитанція від 17 травня 2019 року без зазначення ФІО платника та з призначенням платежу: поповнення карти на суму 3.500 грн. (а.с.58) не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України, а тому, судом до уваги не прийняті.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180,183,185,193,198,199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180,183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наданих позивачем доказів не можна встановити, що придбання позивачем ліків в медичних аптеках міста здійснювалось саме у зв`язку з потребою у цьому дитини сторін, інші витрати на одяг, розваги, канцтовари не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України.

Однак, стягуючи витрати за путівку, оплачену позивачем для відпочинку доньці, в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Зміна», суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги доказ передоплати вартості вказаної путівки на суму 4.000 грн. - квитанцію від 16 квітня 2018 року, яка міститься на а.с.28.

Таким чином, загальна вартість путівки складає 8.550 грн.: передоплата 4.000 грн. (а.с.28) та наступна доплата 4.550 грн. (а.с.52), 50% вартості вказаної путівки складає 4.275 грн. підлягає стягненню з відповідача, оскільки такі витрати спрямовані на відпочинок, різносторонній духовний та фізичний розвиток дитини, сприяють її адаптації з навколишнім світом, закладають певні навички та здібності, які розвивають її та формують як особистість, вказані витрати фактично понесені позивачем та підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.185 СК України. Доводи апеляційної скарги в частині невірного визначення вартості путівки є обґрунтованими.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , зміни оскаржуваного рішення суду в частині визначення розміру додаткових витрат на дитину, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з 2.275 грн. на 4.275 грн. та залишення без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 54 грн.37 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2019 року змінити в частині визначення розміру додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , визначивши їх розмір як 4.275 грн. замість 2.275 грн.

В решті рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 54 грн.37 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.