Справа № 151/586/19
Провадження № 2/151/358/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Моцного В.С.

при секретарі: Бондаренко В.П.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чечельник Вінницької області в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу №151/586/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Чечельницька селищна рада Чечельницького району Вінницької області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом № 1087 на право особистої власності на жилий будинок виданого Чечельницькою селищною радою 04 липня 1974 року. За зазначеною адресою з 20.04.1990 року також зареєстрований відповідач, який є двоюрідним братом його невістки і був зареєстрований за вказаною адресою тимчасово, а саме на період роботи. Однак із січня 1991 року відповідач поїхав за кордон і до цього часу не з`являється, а тому позивач просить суд визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація відповідача в його будинку перешкоджає йому розпорядитися власністю на власний розсуд.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

Представник третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самосійних вимог селищний голова Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області С. Палісіка в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду клопотання, в якому просить справу розглядати за її відсутності, підтримує позов повністю та просить задовольнити.

Суд, вислухавши позивача, свідка ОСОБА_3 , яка являється сусідкою позивача і вона підтвердила те, що ОСОБА_2 дійсно із січня 1991 року не проживає у вищевказаному житловому будинку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов повністю підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач є власником будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом № 1087 на право особистої власності, виданого Чечельницькою селищною радою 04 липня 1974 року.

За даною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , хоча фактично з січня 1991 року там не проживає. Ці обставини підтверджені показами позивача та свідка і ніким не оспорюються.

Згідно довідки виданої Чечельницькою селищною радою Чечельницького району Вінницької області від 16.08.2019 року за № 1691 року, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , склад сім`ї в нього такий : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною 1 ст.7 цього ж Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою; 5) виселення.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позивачу на праві власності належить будинок, а відповідач права власності на будь-яку частину будинку не має, не є членом сім`ї позивача, іншої домовленості між ним та позивачем немає, а реєстрація відповідача у будинку чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, то відповідач повинен бути визнаним таким, що втратив право користування житловим будинком, як такий, що без поважних причин був відсутній за місцем реєстрації більше одного року.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Чечельницьку селищну раду Чечельницького району, Вінницької області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Чечельницький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст заочного судового рішення складено 11.10.2019 року.

Суддя :