Постанова

Іменем України

01 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10923/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря: Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

в складі судді Савлук Т.В.

від 24 квітня 2019 року

у справі №755/345/19 Дніпровського районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_1

про скасування постанови державного виконавця,

заінтересовані особи: старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяна Іванівна, ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, Відділ) Терещук Т.І. від 22.03.2018 про закінчення виконавчого провадження ВП №46342970; зобов`язати Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві в особі старшого державного виконавця Терещук Т.І. відновити виконавче провадження ВП №46342970.

Свої вимоги мотивувала тим, що у Дніпровському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває на виконанні виконавчий лист №755/25440/15-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј від всіх доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.12.2008 і до досягнення дитиною повноліття.

22 березня 2018 старшим державним виконавцем Відділу Терещук Т.І. з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказувала, що дана постанова є неправомірною, оскільки на момент прийняття постанови існувала заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, вказувала, що про наявність постанови вона дізналася 21.12.2018 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та у відповідності до вимог закону протягом десяти днів з моменту коли дізналася про своє порушене право, а саме 26.12.2018 подала до суду дану скаргу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що скаргу подано 04.01.2019 та не врахував, що скарга направлена поштою 26.12.2019, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Суд, посилаючись на те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 14.12.2018, не взяв до уваги, що ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відбулося 21.12.2018, після чого і стало відомо про наявність оскаржуваної постанови державного виконавця.

Також, як на підставу скасування ухвали суду вказувала, що суд допустив порушення вимог ст. 450 ЦПК України та розглянув скаргу через п`ять місяців з моменту її надходження до суду.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2019 та постановити рішення про задоволення скарги.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній. Пояснив суду, що 14.12.2018 ОСОБА_5 подала до Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, на що їй повідомили, що ознайомлення відбувається у визначені дні та години, а тому необхідно прийти через тиждень. З матеріалами виконавчого провадження, за заявою ОСОБА_5 від 14.12.2018, остання ознайомилася у відведений для цього день - 21.12.2018, після чого і дізналася про наявність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Заявник - Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_6 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник пропустив строк звернення, у зв`язку з чим дійшов висновку про залишення скарги без розгляду.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Отримавши скаргу, суд зобов`язаний перевірити дотримання вимог статті 449 ЦПК України щодо строків звернення заявника зі скаргою.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про надання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження ВП №46342970 (а.с. 20).

21 грудня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до Відділу із заявою, в якій зазначила, що 21.12.2018 вона ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження ВП №46342970, після чого їй стало відомо про закінчення виконавчого провадження 22.03.2018. В заяві також просила видати їй належним чином завірену копію постанови від 22.03.2018 про закінчення виконавчого провадження (а.с. 21).

Крім цього, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявниці ОСОБА_6 пояснив, що 14.12.2018 ОСОБА_5 звернулася до Відділу із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Оскільки ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відбувається у визначені дні ОСОБА_5 за заявою від 14.12.2018 з матеріалами виконавчого провадження ознайомилася лише 21.12.2018.

З наведеного слідує, що останній день для подання скарги припадає на 31.12.2018. а оскільки 31.12.2018 є вихідним днем, то останнім днем строку для подання скарги є перший після нього робочий день 02.01.2019.

З матеріалів справи вбачається, що зі скаргою про визнання неправомірною постанови державного виконавця про закінчення виконавчих дій ОСОБА_5 звернулася 26.12.2018 шляхом подання скарги поштовим відправленням (а.с. 6). Скарга надійшла на адресу суду 04.01.2019, що підтверджується штемпелем суду на скарзі з вх. №536 (а.с. 1).

Таким чином, зі скаргою на дії державного виконавця ОСОБА_5 звернулася в строк, визначений ч. 1 ст. 449 ЦПК України, тобто протягом 10 днів з дня, коли вона дізналася про порушення її права.

Однак, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про пропущення заявником строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця та залишення скарги без розгляду з цих підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне встановлення судом першої інстанції обставини, які мають значення для справи.

Оскільки судом першої інстанції не вирішувалося питання відкриття провадження за скаргою на дії державного виконавця, а суд апеляційної інстанції не наділений такими повноваженнями, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За приписами ч. 6 ст. 374, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай