Житомирський апеляційний суд
Справа №275/932/18 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 31 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №275/932/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Лівочкою Л.І. в смт Брусилів Житомирської області

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.04.2019 p., просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 4121,81 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 серпня 2018 року о 15 год. 40 хв. по вулиці М. АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що рух транспортного засобу не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та здійснив наїзд на позивача.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 11.09.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала травми, а саме забій лівого ліктьового суглобу та забій правого колінного суглобу. Внаслідок отримання зазначених травм та ушкодження здоров`я позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях та хвилюванні з приводу стану здоров`я, до того ж, позивач перенесла фізичний біль та проходила тривале лікування. Крім того, в зв`язку з отриманими ушкодженнями колінного суглобу, позивач змушена була зверталась за консультаціями та лікуванням в різні медичні заклади, на що витратила кошти в сумі 4121,81 грн, які відповідач відмовляється відшкодувати їй в добровільному порядку.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3821,66 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 зверталась до лікаря- травматолога та про направлення її до консультативно-діагностичного відділення з метою дослідження стану суглобів. При цьому судом не враховано, що подані позивачем письмові докази не містять відомостей про призначення позивачці лікування та відвідування лікаря. Крім того, 25 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про те, що не має до апелянта ніяких претензій. Також на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ CT «Домінанта», а тому відшкодування шкоди повинно здійснюватися страховою компанією.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечила, надіславши відзив, у якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не повідомляв ту обставину, що на час ДТП мав поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності, вказаний доказ до суду не подавав. Вважає, що даний поліс відповідно до положень 4.8 ст. 83 ЦПК України не може бути прийнятий апеляційним судом.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 25 серпня 20.18 року о 15 годині 40 хвилин по вулиці М. Ілларіона , 19 в смт Брусилів Житомирської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, в безпечності маневру зокрема, що своїми діями він не скоїть небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1

Відповідно до постанови Брусилівського районного суду Житомирської області від 11.09.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн ( а.с.12).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала ряд тілесних ушкоджень.

Як вбачається зі змісту довідки комунальної установи «Брусилівська центральна районна лікарня» № 62, куди позивач звернулась 25.08.2018 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій лівого ліктьового суглобу, забій правого колінного суглобу та рекомендовано звернутися до травматолога за місцем проживання (а.с.10-11).

02.09.2018 року ОСОБА_1 було проведено ультразвукове дослідження суглобів та лівого колінного суглоба. За результатами проведеного дослідження встановлено діагноз: ознаки двобічного коксартрозу ІІ-ІІІ ст., з права загострення-бурсит, ознаки дисплазії колінного суглобу у вигляді витончення гіалінового хрящя незначного синовіїту пролефиративного характеру (а.с.8,9).

Згідно протоколу МРТ №4155 від 02.09.2018 року, ОСОБА_1 пройшла обстеження правого колінного суглоба в Александровському консультативно- діагностичному центрі м. Києва. За результатами обстеження у останньої виявлено ознаки перелому латерального плато великогомілкової кістки, пошкодження медіальної колатеріальної зв`язки та медіального утримувача надколінника, дегенеративно- дистрофічних змін колінного суглобу, дегенеративних змін менісків, вираженого набряку периартикулярних м`яких тканин (а.с.14).

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціанарного) хворого від 21.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» с.Морозівка з діагнозом - постревматичний бурсит правого колінного суглобу (а.с.73,74)

Згідно видаткової накладної №1730 від 03.09.2018 року та товарного чеку №3901 від 29.03.2019 року слідує, що ОСОБА_1 придбала у ФОП « ОСОБА_3 » бандаж для колінного суглобу, вартістю 760 грн. та дві палиці металеві телескопічні зі штирем вартістю 378 грн (а.с.13,76).

Судом встановлено, що на проведення лікування та обстеження ОСОБА_1 витрачено кошти в сумі 3821,66 грн, що підтверджується відповідними чеками про оплату вартості обстеження та ліків (а.с.7,15,75).

Відповідно до частини першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином встановивши під час розгляду справи, що на проведення лікування та обстеження позивачем витрачено кошти в сумі 3821,66 грн, які вона понесла для відновлення стану свого здоров`я, яке було ушкоджене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди, навівши відповідні мотиви. При цьому суд не встановив обставин, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили моральні страждання та переживання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. відповідає засадам розумності, поміркованості та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СТ «Домінанта», а тому відшкодування шкоди повинно здійснюватися страховою компанією є безпідставним, оскільки у страховика не виникло обов`язку по відшкодуванню шкоди через невиконання ОСОБА_2 , як страхувальником, передбаченого законом обов`язку, щодо повідомлення страховика про страховий випадок, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.9 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: