ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1474/19Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/956/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №599/1474/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2019 року, ухваленого суддею Іваницьким О.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Європейська кредитна група" про визнання недійсним індивідуальної частини договору та зменшення суми боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" про визнання недійсним індивідуальної частини договору та зменшення суми боргу за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилається на те, що 3 травня 2019 року між ним та ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" через Інтернет укладено договір кредиту, відповідно до якого він отримав кошти в сумі 9800 грн. Кошти перераховано на його картковий рахунок. Під час розмови з менеджером товариства йому повідомили, що кредит потрібно сплатити протягом року, а також, що перших 30 днів відсотки по кредиту мінімальні. Проте через тиждень, телефоном повідомили, що він повинен сплатити біля 30000 грн., ще через декілька днів - більше 40000 грн. 27 червня 2019 року на електронну пошту надійшла індивідуальна частина договору, згідно якої ставка по кредиту становить 693,5 відсотків річних. Враховуючи, що індивідуальної частини договору він не підписував, а отже не давав згоди на сплату зазначеного там розміру відсотків просить визнати її недійсною. Також просить зменшити суму заборгованості за кредитом, оскільки відповідно до Закону України "Про споживче кредитування" розмір пені за споживчим кредитом не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, та не може бути більшою 15 відсотків простроченого платежу.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" про визнання недійсним індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №/298693 та зменшення суми боргу за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Зборівського районного суду від 12 серпня 2019 року по справі №599/1474/19 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що грубо порушує його інтереси, оскільки суд не дослідив матеріали справи всебічно та в повному обсязі. Недбало поставився до основних принципів права, а саме до принципу добросовісності.

Він не заперечує, що брав кредит у ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" у розмірі 9800 грн. та готовий сплатити його, проте сума боргу нарахована відповідачем порушує принцип добросовісності та справедливості, грубо порушує його права та інтереси, як добросовісного користувача, ставить його у скрутне матеріальне становище, на що він не давав згоди.

ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначили, що між ОСОБА_1 та ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" було укладено договір про надання фінансового кредиту №/298693, який був укладений відповідно до ст. 10 Закону України "Про електронну комерцію", у якій встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

В момент, коли позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису.

ОСОБА_1 має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті www.eurogroshi.com.ua. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення, у тому числі апелянт мав змогу ознайомитися з розміром відсоткової ставки за користуванням кредитними коштами. Сторінка ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" у мережі Інтернет є відкритою.

Саме тому твердження ОСОБА_1 про те, що начебто він не мав змоги ознайомитися з правилами отримання кредитних коштів до підписання Договору є хибними та не відповідає дійсності, та є свідченням того, що саме апелянт намагається ввести в оману суд, та не має наміру повертати грошові кошти кредитору, які він отримав та витратив на власний розсуд.

Більше того, під час реалізації позивачем прав позичальника, як споживача фінансової послуги на отримання кредиту не було порушено чи обмежено його права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивач мав можливість відмовитися від наданої банком послуг та скористатися послугами інших банків. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак і не встановлено порушень споживача в розумінні статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" про укладенні кредитного договору.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 03 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" через Інтернет укладено договір про надання фінансового кредиту №/298693 відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 9800 грн. Перерахування та відповідно отримання коштів на банківську картку, що належить позивачу, сторонами не заперечується.

Згідно п.1.2 кредитного договору кредит надається строком 30 днів, тобто до 01.06.2019 року.

Пункт 1.3 договору передбачає, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,9 процентів на добу від суми кредиту, тобто 693,5 процентів річних.

Пунктом 1.6 договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства: http:// www. eurogroshi.com.ua.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 вищевказаного закону визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не заперечується факт укладення спірного кредитного договору в електронному вигляді у формі електронного документу.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, відображені умови кредитування.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що він не мав змоги ознайомитися з правилами отримання кредитних коштів до підписання договору, оскільки ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме в такій редакції, про що свідчить його заявка до фінансової установи та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також мав змогу ознайомитись із умовами отримання кредиту із сторінки відповідача у мережі інтернет http:// www. eurogroshi.com.ua, яка є відкритою. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення, розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Надуманими є і посилання апелянта про те, що спірний кредитний договір потрібно визнати недійсним, у зв`язку з тим, що він укладений на не вигідних для нього умовах та під впливом важких для нього обставин, оскільки він ніде не працює та не має високих доходів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

В статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

В позовній заяві позивача не зазначені обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №/298693, вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 про введення в оману при укладенні договору спростовуються самим змістом договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст. ст. 11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір №/298693 було укладено з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", так як перед його укладенням, всупереч частині 2 ст. 11, позичальнику не було повідомлено у письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З огляду на викладене, колегія судів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки, звернувшись до ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Відсутність в кредитному договорі № /298693 зазначення річної відсоткової ставки, колегія суддів не вважає підставою для визнання договору недійсним, з огляду на те, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на тридцять днів, що він сам визнає та підлягали поверненню не пізніше 1 червня 2019 року.

Так як строк користування кредитними коштами, протягом якого підлягали нарахуванню відсотки, при належному виконанні умов договору становив тридцять днів, доцільним було зазначення саме денної відсоткової ставки, оскільки саме з неї підлягала розрахунку належна до сплати сукупна сума відсотків.

Твердження апелянта про те, що в оспорюваному договорі не було зазначено його дійсної ціни, так як вказівка про отримання кредитних коштів в розмірі 9800 грн. в борг не відображає весь обсяг грошового зобов`язання позичальника, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, виходячи з наступного.

Прогнозувати можливе порушення ОСОБА_1 умов договору та обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитним коштами, ніж визначено договором, у відповідача ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" не було підстав, а тому твердження позивача про те, що не зазначення в договорі річного обсягу грошового зобов`язання позичальника було спрямоване на введення його в оману і свідчить про нечесну підприємницьку практику відповідача, є необґрунтованими.

Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору № /298693, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, апелянтом не наведено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку не було надано суду належних та допустимих доказів про вчинення правочину під впливом примусу і на вкрай невигідних умовах. ОСОБА_1 не довів, а матеріали справи не містять доказів, які-б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, з огляду на швидкоплинність самого строку користування кредитними коштами (30 днів).

Що ж стосується позовних вимог щодо зменшення суму боргу за кредитним договором №/298693, то в даній частині суд першої інстанції також правомірно відмовив у задоволені даних позовних вимог з огляду на те, що ні позивач ОСОБА_1 , ні ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" не представили до матеріалів справи розрахунку суми заборгованості за кредитним договором. Тому суд першої інстанції не мав можливості встановити, яка сума боргу існує у позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та не зазначено у позовній заяві на яку суму він хотім зменшити свою заборгованість.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак