справа № 361/6521/19
провадження № 2-з/361/151/19
УХВАЛА

16 вересня 2019 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 1973534 грн. 64 коп. за договором позики, укладеним 14 червня 2018 року між ним та ОСОБА_3 .

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить з метою забезпечення його позову накласти арешт на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку житлового будинку із надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви зазначав, що 14 червня 2018 року між ним та ОСОБА_3 був укладений усний договір процентної позики, оформлений розпискою. За умовами якого він передав, а ОСОБА_3 отримав у позику грошові кошти в розмірі 70000 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 10 %, строком повернення до 15 вересня 2018 року. У визначений цим договором строк ОСОБА_3 грошові кошти не повернув. Вказував те, що як йому стало відомо, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті спадщину прийняла дочка померлого ОСОБА_2 Посилався на те, що забезпечення позову необхідне для того, щоб ОСОБА_2 не вчиняла будь-яких дій з нерухомим майном, на яке він просить накласти арешт.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексом заходів забезпечення позову.

У ч. 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві та знаходяться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову та повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

За змістом і формою заява про забезпечення позову повинна відповідати вимогам, встановленим у ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Аналізуючи вказані норми законодавства, слід дійти висновку, що при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права, заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволена заява про забезпечення позову, якщо заявник не надав доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наведене вище свідчить, що законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачу. Тобто, вирішуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, суд має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову заявник ОСОБА_1 не обґрунтував, яким чином невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить не можливим виконання рішення суду у разі задоволення його позову, які саме дії відповідача ОСОБА_2 з нерухомим майном та докази на підтвердження цих дій, можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, тому застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт заявником ОСОБА_1 належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись нерухомим майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

Крім того, відсутність доказів, на підтвердження обставин належності відповідачу ОСОБА_2 нерухомого майна, на яке ОСОБА_1 просить суд накласти арешт, та прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_3 , унеможливлюють вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки у цьому випадку без належного підтвердження права власності відповідача на це нерухоме майно та накладення, у цьому випадку, арешту на майно може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України не відповідає.

Згідно із ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає поверненню позивачу, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 149 153, 259, 260 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дутчак І. М.