Єдиний унікальний номер 227/1792/19 Номер провадження 22-ц/804/2377/19
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерним товариством «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року (головуючий у 1 інстанції Хандурін В.В.), -

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» /далі Товариство/ про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем по 17 липня 2017 року про що має відповідний запис у трудовій книжці та була звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. При звільненні відповідач не провів розрахунок та не сплатив заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 29 206,54грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 5 695,21грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 21 236,68грн, компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 365,27грн та судовий збір на користь держави в розмірі 537,88грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі Товариство просило скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд порушив норми процесуального права, звільнивши позивача від обов`язку доказувати обставини якими він обґрунтовував свої вимоги та позивачем не доведено право на отримання заробітної плати за спірний період, оскільки не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 працювала в Товаристві до 17 липня 2017 року та була звільнена у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України на підставі наказу №5509/ДН-ос від 10 липня 2017 року /а.с.6-9 /.

Нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 склали:

за березень 2017 року при 173 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 13 668,65грн; за квітень 2017 року при 157 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 217,70грн; за травень 2017 року при 159 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 555,90грн; за червень 2017 року при 158 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 360,91грн та за липень 2017 року при 172 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 8 649,44грн /копія розрахунку заробітної плати а.с.18-22/.

Висновком торгово-промислової палати України визнано настання форс-мажорних обставин для відповідача, які настали з 20 березня 2017 року /а.с.44-52/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина призвела до порушення прав позивача щодо своєчасного розрахунку при звільненні та свідчить про відсутність вини в діях Української залізниці, оскільки відсутні відомості щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування.

Та вирішальним для результатів розгляду даної справи суд апеляційної інстанції вважає те, що відповідач жодним чином не відреагував на аргументи позивача щодо достовірності та надійності наданих позивачем документальних доказів та у жодний спосіб не спростував наявні в розрахунках відомості.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач за обставини що склалися не має практичної доступної для неї можливості для виправлення встановленого в її справі порушення щодо розміру та строків здійснення з нею розрахунку при звільненні.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягали стягненню заборгованість по заробітній паті та компенсація за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі що був визначений судом першої інстанції.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року

Судді: