Провадження №22-ц/812/1610/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/1095/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Коваленка Ігоря Володимировича у приміщенні цього суду 26 липня 2019 року, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2019 р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Садика Р.Д. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позов мотивовано тим, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2015 р. відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача на утримання сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час матеріальне становище відповідача значно покращилося. В свою чергу стан здоров`я та матеріальне становище дитини стало гіршим. Дитина хворіє та лікування потребує значних грошових коштів. Окрім цього, потреби дитини зростають пропорційно із дорослішанням, дитина виявляє бажання розвиватись, проявляє зацікавленість не тільки до навчання, а й до позашкільних занять та розваг. Позивачкою на підготовку дитини до школи з відвідуванням Центру розвитку дитини «Теремок знаний» за курсом «Підготовка до школи» та «Англійська мова» у 2017 р. - 2018 р. було витрачено 11850 грн., на підготовку дитини до школи на 2018 - 2019 р.р. витрачено 16966 грн. 69 коп.; вартість навчальних посібників на 2018 - 2019 р.р. складає 1980 грн.; на лабораторні дослідження та лікування дитини витрачено 6357 грн. 36 коп., а дохід позивача не може покрити всіх нагальних потреб дитини. Вважає, що аліменти в розмірі 1000,00 грн., які сплачує відповідач, є мізерною часткою, та не можуть бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та достатнім для того, щоб забезпечити здоров`я дитини.

Посилаючись на викладене, а також на те, що допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування відповідач не надає, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь понесені нею додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 37154 грн. 05 коп., а також змінити порядок обчислення аліментів та збільшити їх розмір, стягуючи щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 3386 грн. 50 коп. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача до суду надав письмову заяву в якій просив справу розглянути за його та позивача відсутності.

Відповідач надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що щомісячно сплачує на користь позивача аліменти в розмірі, визначеному рішенням суду, та навіть має переплату на суму 16227,60 грн. Позивач забороняє йому спілкуватись з дитиною та приймати участь в її вихованні, внаслідок чого він був змушений звернутись до органів опіки та піклування для встановлення побачень з дитиною. Зазначає, що як батько намагається спілкуватись з дитиною і сумлінно сплачує аліменти. Крім того, він має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його матеріальний стан не змінювався і не покращувався. Він дійсно працює на підприємстві «Делен» та є лише найманим працівником і отримує мінімальну заробітну плату. Вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами того, що нею понесені додаткові витрати на утримання дитини, а тому в цій частині позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Щодо вимог про збільшення розміру аліментів, визнав частково та просив збільшити їх розмір на утримання сина у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18577 грн. 02 коп.

Змінено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2015 р. по цивільній справі № 2/489/1967/15.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 2/489/1967/15.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач документально підтвердила, що понесла додаткові витрати на дитину в сумі 37154,05 грн., за такого, враховуючи інтереси дитини, а також що на батьків в рівній мірі покладається законом обов`язок з утримання дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині шляхом стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, що становить 18577,02 грн.

Враховуючи зміни, які відбулися в законодавстві щодо забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також вікову категорію малолітньої дитини та звичайні її потреби, стан здоров`я дитини, позивача та відповідача, який є фізично здоровою людиною працездатного віку та офіційно працевлаштований і отримує постійний дохід, суд також дійшов висновку про часткове задоволення вимог в частині зміни способу стягнення та розміру аліментів, раніше встановленого рішенням суду, шляхом стягнення аліментів з відповідача в розмірі ј частки доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права в частині стягнення додаткових витрат на дитину, а тому просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, а саме - відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення понесених додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . народження в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на лікування сина сторін, суд не звернув уваги на наступні обставини: хвороба дитини не є підставою для збільшення розміру аліментів, як це передбачено ст. 192 СК України; позивач вводить суд в оману, оскільки лабораторні аналізи 08 травня 2018 р. були зроблені безкоштовно, направлення лікаря на взяття аналізів до приватної лабораторії в матеріалах справи відсутнє; позивачем понесені витрати на придбання ліків на загальну суму 2 235 грн. 15 коп., тоді як позивачем використано 1 000 грн. аліментних платежів. Більш того чеки не містять будь-яких ознак, що саме позивач придбала ліки та для кого саме, чек на придбання ліків на суму 361 грн. 80 коп. є сумнівним, тому що ці ліки призначались лікарем навесні та восени, а не взимку; придбання медикаментів першої необхідності не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат. Судом безпідставно віднесені витрати позивача на суму 1 980 грн., сплачені ТОВ «Освітній Центр» На крилах успіху», 16 966 грн. 69 коп. витрат на підготовку дитини до школи на 2018-2019 навчальний рік та 11 850 грн. за відвідування у 2014-2015 роках центру розвитку дитини «Теремок знаній» за курсом «Підготовка до шкоди» та «Англійська мова» до додаткових витрат на дитину, оскільки оплата цих сум не підтверджена належними доказами, дитина навчається у Миколаївській ЗОШ № 56, де навчання є безкоштовним, як і забезпечення підручниками. Син сторін відвідує платні заклади виключно за ініціативою позивача, яка також не довела необхідність придбання будь-яких посібників вартістю 1980 грн. розвитком здібностей дитини та наявність у сина схильності до тих чи інших занять. Витрати на одяг підтверджені чеками, які не ідентифікують придбаний товар. Суд не врахував, що витрати на одяг, взуття та приладдя для школи здійснені позивачем за рахунок платежів по аліментам, оскільки відповідачем вони сплачені у більшому, ніж визначено рішенням суду розмірі, на 16 227 грн. 60 коп.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2009 р., який розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2013 р., і є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання сторонами шлюбу син сторін проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 червня 2015 року по справі № 2/489/1967/15 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з 12 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення 11 серпня 2015 року судом видано виконавчий лист.

Згідно розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні № 48537529, виданого Кривоозерським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 05 червня 2019 року, станом на 01 червня 2019 року у ОСОБА_3 відсутня заборгованість щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , переплата складає 16 227 грн. 60 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має постійну роботу, на його утриманні крім сина ОСОБА_4 перебуває також син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частини 3 статті 181 наведеного Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, змінено мінімальний розмір аліментів.

З урахуванням змін, які були внесені до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зміни, які відбулися в законодавстві щодо забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також вікову категорію малолітньої дитини та звичайні її потреби, стан здоров`я дитини, позивача та відповідача, який є фізично здоровою людиною працездатного віку та офіційно працевлаштований і отримує постійний дохід, суд, вирішуючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів та їх розміру, дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог, стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј частки доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду в цій частині не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не було.

Щодо вирішення судом позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів дійшла таких висновків.

Суд, вирішуючи спір, вважав доведеним наявність таких додаткових витрат на утримання сина, які позивач вже понесла, і які викликані особливими обставинами: на підготовку дитини до школи з відвідуванням центру розвитку дитини «Теремок знаний» за курсом «Підготовка до школи» та «Англійська мова» у 2017 -2018 роках - 11850 грн., витрати на підготовку до школи на 2018-2019 роки - 16966 грн. 69 коп.; вартість навчальних посібників на 2018-2019 роки - 1980 грн.; лабораторні дослідження та лікування дитини - 6357 грн. 36 коп.

Колегія суддів вважає, що такий висновок не в повній мірі відповідає вимогам закону, які регулюють спірні правовідносини, а також вимогам щодо оцінки судом доказів по справі.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, ч. 4 ст.77 ЦПК України).

Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Положеннями статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

З урахуванням таких положень закону, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен встановити, чи доведені ці витрати, їх обсяг та враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до довідки Центру вторинної медико-санітарної допомоги у 2018 році дитині ОСОБА_4 було встановлено діагнози «герпетична інфекція, вірус Епштейна - Барра », у зв`язку з чим дитина потребувала довготривалого лікування (діагностика, лабораторні дослідження) строком 6-8 місяців, та ОРВІ.

Згідно наданих позивачем фотокопій аркушів медичної картки сімейної амбулаторії № 7 ЦПСМД № 2 на ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , у 2018 році через необхідність лікування зазначених хвороб лікарями дитині були призначені наступні ліки: тенотен, ацікловір, протефлазід, хлорфіліпт, валеріана, глицесид, флемоксин, лізак, тентум-верде, бронхолітін, сироп шипшини, розчин метілового синього, кальція глюконат (а.с. 10-14).

Згідно наданих позивачем на підтвердження витрат на придбання лікарських заходів для лікування сина відповідно до наведеного вище переліку лікарських призначень було витрачено 2 143 грн. 63 коп. (а.с. 15-18, фіскальні чеки від 16 листопада 2018 року, 21 жовтня 2018 року, 22 листопада 2018 року, 03 жовтня 2018 року, 13 жовтня 2018 року, 20 жовтня 2018 року, 06 грудня 2018 року, 07 грудня 2018 року, 03 січня 2019 року, 05 січня 2019 року, 27 липня 2018 року, 21червня 2018 року, 10 серпня 2018 року). Саме витрати позивача на таку суму можна віднести до доведених нею додаткових витрат на дитину, які пов`язані з необхідністю його лікування.

Колегія суддів вважає безпідставним заперечення відповідача щодо віднесення таких витрат на лікування дитини до додаткових витрат, оскільки вони викликані необхідністю тривалого лікування інфекційного захворювання і не можуть бути віднесені до звичайних витрат на утримання, а також підтверджені лікарськими призначеннями.

Оскільки щодо придбання решти лікарських засобів згідно наданих фіскальних чеків позивачем не надано доказів у вигляді лікарських призначень, а тому і відсутні підстави вважати такі витрати доведеними.

Також колегія суддів вважає доведеним витрати позивача на проведення сину лабораторних досліджень у незалежній медичній лабораторії «Смартлаб» 01 липня 2018 року, що підтверджується фіскальним чеком та рахунком від 01 липня 2018 року на суму 1 071 грн. 60 коп. (а.с. 18, 19).

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про недоведеність необхідності такого дослідження, оскільки його проведення відповідає призначенню педіатра ОДЛ (а.с. 11) та виставленого сину сторін діагнозу хвороби.

Щодо інших витрат, які позивач просить стягнути як додаткові витрати на утримання сина, а саме: вартість відвідування Центру розвитку дитини «Теремок знаний» за курсом «Підготовка до школи» та «Англійська мова» у 2017-2018 роках - 11850 грн., витрати на підготовку до школи на 2018-2019 роки - 16966 грн. 69 коп.; вартість навчальних посібників на 2018-2019 роки - 1980 грн.

На підтвердження оплати Центру розвитку дитини «Теремок знаний» за курсом «Підготовка до школи» та «Англійська мова» у 2017-2018 роках 11 850 грн. позивачем були надані розписки керівника центру ОСОБА_11 (а.с. 21, 22). Такі розписки не є належними доказами оплати, до яких відносяться фіскальні чеки, приходно-касові ордери тощо. Однак, будь-яких належних доказів позивачкою не надано, а тому додаткові витрати на утримання сина на суму 11850 грн. є недоведеними.

Також суд помилково відніс до додаткових витрат на утримання сина сторін витрати на учбове приладдя для шкоди, посібники, одяг та взуття. Так, позивачем не надано доказів, що вказані витрати були викликані особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку здібностей дитини, які потребували додаткових витрат. Не можна віднести до особливих обставин, які потребують додаткових витрат, підготовку дитини до школи.

Так, на відміну від аліментів, які необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, додаткові витрати, передбачені ст. 185 СК України, стягуються в окремих випадках за наявності особливих обставин, коли крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, досліджені докази, вимоги норм права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що позивачем доведено необхідність додаткових витрат на утримання дитини в сумі 2 143 грн. 63 коп. (вартість придбаних ліків) та 1071 грн. 60 коп. (вартість лабораторних досліджень) і Ѕ частині цих витрат (1 607 грн. 62 коп.) підлягає стягненню з відповідача з урахуванням принципу рівності участі батьків в утриманні сина, а також обставин справи, які свідчать про те, що відповідач спроможний понести такі додаткові витрати. Щодо стягнення решта витрат, на яких наполягає позивач, відсутні достатні правові підстави.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, внаслідок неправильної оцінки наданих учасниками справи доказів, а тому в силі положень пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає зміні.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Так, порядок та розміри справляння судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Подана у справі позовна заява містить вимоги майнового характеру стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону № 3674-VI передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється за ставкою 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У 2019 році мінімальний розмір ставки судового збору за вимоги майнового характеру становить 768 грн. 40 коп.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Судом, який повністю задовільнив позов, стягнуто з відповідача на користь держави, оскільки відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, 768 грн. 40 коп. судового збору.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з ОСОБА_3 слід стягнути в дохід держави 49 грн. 36 коп. судового збору за вирішення судом першої інстанції спору, виходячи з ціни позову (1075 грн. (щомісячний розмір аліментів, виходячи із заробітної плати відповідача)х6 + 18 577, 02 грн.). Крім того, слід компенсувати за рахунок держави Ковалю С.В. , який за подання апеляційної скарги сплатив 1 152 грн., пропоційно зменшенню стягнутої суми додаткових витрат, 1 052 грн. 31 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року змінити в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Тридуби Кривоозерського району Миколаївської області, ІНН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_2 , 1 607 грн. 62 коп. додаткових витрат на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Тридуби Кривоозерського району Миколаївської області, ІНН НОМЕР_1 , в дохід держави 49 грн. 36 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Тридуби Кривоозерського району Миколаївської області, ІНН НОМЕР_1 , 1 052 грн. 31 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_______________________________________________________

Повний текст постанови суду виготовлений 25 вересня 2019 року