Дата документу 01.10.2019 Справа № 311/2089/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/2089/18Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В.
Пр. № 22-ц/807/2444/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року станом на 23.05.2018 року у розмірі 30126,53 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 678,88 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 15187,95 грн., заборгованості за пенею 12348,91 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1410,79 грн., від сплати якої на користь банку відповідач ухиляється, а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В автоматизованому порядку визначено суддю суду першої інстанції у цій справі ОСОБА_2 (а.с.34).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 37) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року (а.с. 169-174) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року в загальному розмірі 1357,76 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 678,88 грн.; заборгованості за пенею в сумі 678,88 грн., а також судовий збір в сумі 79,47 грн., а всього стягнуто 1437,23 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 191-200) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків в сумі 15187,95 грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 203).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 220-221).

Відповідач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 226-231).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кухарем С.В. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.234-235).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.236).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом, з них: 11 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

Крім того, у період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 238).

В автоматизованому порядку у цій справі суддями Подліяновою Г.С. та Кримською О.М. замінено суддів Маловічко С.В. та Кухаря С.В. у зв`язку із тривалими хворобою та відпусткою останніх (а.с.239-240).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 . із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодився, останнє, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, в апеляційному порядку не оскаржував.

Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови Банку у стягненні з відповідача відсотків в сумі 15187,95 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у стягненні з відповідача відсотків в сумі 15187,95 грн.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у цій справі у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків в сумі 15187,95 грн., керувався ст. ст. 509, 526, 530, 551, 623, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12,13,81,82,141,258,263-265 ЦПК України та виходив із такого.

На підтвердження позовних вимог та розрахунків заборгованості позивачем надано 4 види Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять жодного посилання на те, з якими саме Тарифами ознайомився і прийняв позичальник ОСОБА_1 при підписанні заяви-анкети, що фактично унеможливлює встановити визначення правильності розрахунків щодо процентів.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

До того ж, Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 року справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Таким чином, документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Разом з тим, позивачем надано виписку по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 за період з 15.01.2015 року по 01.09.2018 року, з якого вбачається детальні операції, які вчиняв ОСОБА_1 , користуючись кредитним лімітом (а.с.104,111-112).

Отже, відповідач ОСОБА_1 не оспорює факту наявності у нього заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 678,88 грн. Тому, позовні вимоги в цій частині позивачем визнані та не підлягають доказуванню, у відповідності до положень ч.1 ст.82 ЦПК України.

Крім того, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що не оспорювання кредитного договору, часткове його виконання, відповідно до ст.204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.1.3.2.3 вказаних Умов передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Згідно пункту 1.1.2.3 Умов та правил клієнт банка зобов`язаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.9 банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали зв`язку: відправлення смс-повідомленя на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк на чеках терміналів, інші засоби комунікації.

У відповідності до пункту 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення Банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 05 липня 2018, справа №563/171/17-ц.

Крім того, оцінюючи наявність підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом, суд першої інстанції керується правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374 цс17, сторонами якої були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник ОСОБА_1

Так, Верховним Судом України в цих правових позиціях було зазначено, що у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Всупереч вимог ст. ст. 12 -13, 81 ЦПК України Банком не надано суду належних та допустимих доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, зокрема, вручення відповідного листа відповідачу під розпис.

Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року, відповідач ОСОБА_1 станом на 06.02.2019 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року у загальному розмірі 30126,53 гривень та яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 678,88 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 15187,95 грн., заборгованості за пенею 12348,91 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1410,79 грн. (а.с.5,6-7).

Вказаний вище розрахунок відповідачем ОСОБА_1 оспорений, ним надано відзив на позовну заяву та заперечення проти позову.

Як вбачається з розрахунку, починаючи з 01.06.2015 року нарахування відповідачу здійснюється двічі на день за різними відсотковими ставками (2.90% та 3,60%), в той час, як ставка 2,90 % за Тарифами Універсальна 55 днів пільгового періоду діяла до 01.04.2015 року, а з 01.04.2015 року почала діяти ставка 3,60 %. Доказів про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про збільшення розміру відсоткової ставки за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року позивачем суду не надано та в судовому засіданні не доведено.

В ході судового розгляду справи, судом на відповідні запити (а.с.56,98,151,164) неодноразово пропонувалося позивачу надати детальний розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року, із зазначенням усіх складових наявної у позичальника ОСОБА_1 заборгованості, з врахуванням процентної ставки, яка відповідала умовам кредитного договору, оскільки доказів належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки позивачем до позову не надано, однак, вказана пропозиція суду залишена без задоволення.

Відтак, доводи Банку про те, що відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, не дають підстав вважати, що такий розрахунок відповідає вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тлумачиться як основоположний принцип судочинства.

Позивач фактично самоусунувся від доведення своїх вимог у суді, обмежився тими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви та документами, долученими додатково до письмових заперечень у вигляді виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 та незавіреної належним чином довідки про видачу ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_2 від 04.08.2014 року (а.с.83-85,104,111-112). Будь-яких клопотань про долучення або витребування додаткових доказів позивач суду не заявляв, в судовому засіданні участі не приймав, обмежившись поданням заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.33).

Дослідивши виписку по рахунку та розрахунок заборгованості станом на 23.05.2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що нараховані відсотки у розмірі 15187,95 грн. не відповідають дійсним розрахункам, тому у стягненні відсотків слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію Банку, як позивача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною.

Строк дії картки (до 07/18 довідка банку а.с. 179), та, відповідно, договору при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи судом першої інстанції немає значення для правильного вирішення цієї справи по суті в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Крім того, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження,зокрема: судом першої інстанції на відповідні запити (а.с.56,98,151,164) неодноразово пропонувалося Банку надати детальний розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року, із зазначенням усіх складових наявної у позичальника ОСОБА_1 заборгованості, з врахуванням процентної ставки, яка відповідала умовам кредитного договору, оскільки доказів належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки позивачем до позову не надано, однак, вказана пропозиція суду першої інстанції Банком була залишена без задоволення.

Банк фактично самоусунувся від доведення своїх вимог у суді першої інстанції, обмежився тими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви та документами, долученими додатково до письмових заперечень у вигляді виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 та незавіреної належним чином довідки про видачу ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_2 від 04.08.2014 року (а.с.83-85,104,111-112). Будь-яких клопотань про долучення або витребування додаткових доказів Банк суду першої інстанції не заявляв, в судовому засіданні участі не приймав, обмежившись поданням заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.33).

Суд першої інстанції не міг дослідити станом на час ухвалення 27.03.2019 року рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, та не досліджував документи, за змістом яких у тому числі Банк повідомив, що надати суду більш детальний розрахунок заборгованості не представляється можливим, надані Банком на виконання одного із декількох запитів суду першої інстанції лише поштою вже після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі - 29.03.2019 року (конверт а.с. 188), які фактично надійшли до суду першої інстанції ще пізніше 03.04.2019 року (відмітка суду а.с.174-187).

Хоча кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у належному розмірі 1332,44 грн. (розрахунок: 150 % від 888,29 грн. судового збору, сплаченого Банком у першій інстанції в частині позовних вимог про стягнення відсотків, оскільки Банк оскаржує в апеляційному порядку рішення суду не повністю, а лише в частині відмови у стягненні відсотків, ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір»), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 01.10.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кримська О.М.