ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/420/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090000 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

за участю секретаря Новікова О.М.

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.

Матюхи В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2019 року (повний текст рішення складено 08.07.2019) у складі судді Марцішевської О.М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк», банк ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -:

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до заяви № б/н від 02.08.2010 року відповідачка отримала кредит в розмірі 14 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 19.08.2018 року має заборгованість в сумі 64943,51 грн., яка складається з 40354,40 грн. - тіло кредиту, 5844,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 15175,52 грн.- заборгованість за пенею; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 3068,74 грн.- штраф (процентна складова). Банк суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 64943,51 грн. та судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що кредитні кошти за рахунок позивача відповідачкою з 13.11.2017 не отримувались, а заборгованість, яка існувала у відповідачки станом на 13.11.2017 нею погашена в повному обсязі, тому вимоги про стягнення з відповідача кредитної заборгованості не підлягають до задоволення. Так, відповідачкою доведено, що з 13.11.2017 надання відповідної кредитної послуги нею не замовлялось, а тому вимога про повернення кредиту та нарахування відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій за порушення строків його погашення не має законних підстав та порушує права відповідачки як споживача фінансових послуг.

Не погоджуючись з таким рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконне, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, не доведені обставини, що мають значення та висновки суду не відповідають обставинам справи. Звертає увагу, що 13.11.2017 було оформлено кредит по програмі «Миттєва розстрочка», які через послугу IVR- меню були переведені на власну карту. Кожна операція спрямована на використання коштів через Інтернет Банкінг підтверджується введенням ОТП - паролю, який надсилається банком на мобільний телефон Клієнта, у разі якщо ОТП - пароль буде введено невірно - платіж Банком не буде проведений. Номер телефону, номер карти, пароль відомі лише Відповідачу, й в разі розголошення вказаної інформації, котра авторизує власника рахунку, відповідальність за незаконні операції по картці, котрі через деякий час не підтверджувались Ініціатором платежу, несе саме власник картки відповідно до п.п.1.1.2.21 Умов.

Наголошує на тому, що відповідачкою були порушені Умови і правила надання банківських послуг. Адже, спірні транзакції щодо списання грошових коштів з рахунку відповідача було здійснено на підставі її дистанційного обслуговування в порядку, передбаченому законодавством та умовами договору. Оскільки спірна операція здійснювалась з електронною ідентифікацією, тобто з коректним введенням даних відомих лише відповідачу і після здійснення транзакцій вона відразу не звернулася до банку з повідомленням про несанкціоновані транзакції, то відповідальність за ризик збитків від здійснення операцій несе користувач, а не банк.

Звертає увагу, що відкриття кримінального провадження не може бути підставою відмови у позові, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили, яким підтверджено факт вчинення злочину, не встановлено коло винних осіб та не доведено відсутність вини відповідача у переведенні коштів з його карткового рахунку.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія судів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, відповідно до заяви № б/н від 02.08.2010 відповідач отримав кредит в розмірі 14000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Універсальна № НОМЕР_2 зі сплатою відсотків за користування споживчим кредитом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк посилався на те, що відповідачка неналежним чином виконувала обов`язки по кредитному договору внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19.08.2018 року складає - 64943,51 грн., з них 40354,40 грн. - тіло кредиту, 5844,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 15175,52 грн. - заборгованість за пенею; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3068,74 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд встановив факт несанкціонованого зняття 14.11.2017 коштів з картки ОСОБА_1 іншою особою шляхом вводу у мережу Інтернет інформації (паролів), надісланих банком на фінансовий номер, який на момент їх надіслання не належав відповідачці внаслідок зміни поза її волі, що підтверджено матеріалами звернень відповідачки до правоохоронних органів та листом ТОВ «Лайфселл» від 23.01.2018 №205. По даному факту внесено відомості у ЄРДР за №0009126 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.192 КК України.

При цьому суд вірно зазначив, що позивач не довів факту того, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла несанкціонованому зняттю коштів з рахунка, незаконному використанню номера авторизованого телефону клієнта, якому належить картка, з подальшим введенням динамічного паролю або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, мотивуючи свої висновки посиланням на правову позицію, висловлену у постанові ВСУ від 13.05.2015 у справі № 6-71 цс15, а також постанові ВС від 18.04.2018 у справі №190/926/16-ц.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком районного суду.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунку неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.11.2017 близько 13.00 год. з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , що належить відповідачці, було знято грошові кошти. Сума завданого збитку встановлюється.

На наступний день після заволодіння телефонним (фінансовим) номером відповідачка повідомила правоохоронні органи та ПАТ КБ «Приватбанк» про незаконне відновлення її телефонного номеру НОМЕР_3 та несанкціоноване зняття невідомою особою грошових коштів за допомогою вказаного фінансового номеру, що підтверджується листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.02.2019 про фіксацію звернення відповідачки 14.11.2017 о 14 год. 51 хв., блокування картки 14:58:36 год., та проведення всіх операцій до блокування (а.с.142), даними про наявність кримінального провадження №0009126 від 15.11.2017 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.192 КК України (а.с. 52-54, 61-66, 76), листом ТОВ «Лайфселл» №00024 від 19.02.2019, згідно якого зафіксовано один вихідний телефонний дзвінок з абонентського номера НОМЕР_4 на абонентський номер НОМЕР_5 , який відбувся о 14 год. 50 хв. 14.11.2017 (а.с.132).

Суд першої інстанції вірно застосував правову позицію викладену ВСУ при розгляді справи №6-71цс15 від 13 травня 2015 року, згідно якої користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя. Для застосування відповідальності до особи слід довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що за відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач карткою своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, по справі відсутні правові підстави для покладення на ОСОБА_1 відповідальності по виплаті заборгованості за кредитним договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заборгованість, яка існувала у відповідачки станом до 13.11.2017 складала 1 954 грн. 05 коп. та погашена відповідачкою згідно з квитанцією від 28.11.2017 на суму 2 100 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції.

Так, колегією суддів відхиляється твердження про те, що саме клієнт несе в повному обсязі відповідальність за всі операції з його карткою, що супроводжуються авторизацією, до моменту подачі ним письмової заяви про блокування картки.

Відповідачка відразу сповістила про несанкціоноване зняття коштів з її карткового рахунку на гарячу лінію банку. Банк не довів факту, що саме користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу третім особам ініціювати платіжні операції з коштами, які перебували на рахунку її картки.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і достатніх підстав для його скасування чи зміни не встановлено.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді