Провадження № 2/760/955/19
В справі № 760/5357/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1 .

мрозглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, збільшеного розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 430 000, 00 гр. боргу, 23 132, 51 гр. річних та 105 909, 00 гр. інфляційних втрат.

Посилається в позові на те, що 10 квітня 2012 року він передав, а відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 430 000, 00 гр., що підтверджується розпискою відповідача.

Відповідно до вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 10 липня 2016 року.

Відповідач своїх зобов`язань не виконав, отримані в борг кошти не повернув, його намагання врегулювати спір результатів не дали, так як відповідач ігнорує його вимоги.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач та його представник, будучи присутніми в попередніх судових засіданнях, позов визнавали частково.

Відповідач, скориставшись своїм прав, надав до суду відзив.

Зазначив, що боргові зобов`язання визнає частково, заперечуючи проти стягнення з нього інфляційних втрат.

Посилався на те, що навесні 2011 року він разом з позивачем вирішили придбати земельну ділянку площею 0,09 га на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області під будівництво та обслуговування будинку.

Оформленням необхідних документів займався він за погодженням з позивачем.

Знайшовши відповідну земельну ділянку, за погодженням з позивачем ним було сплачено 16 000, 00 гр., що становило еквівалент 2 000, 00 доларів США, половину якої позивач обіцяв повернути, проте в подальшому відмовився від купівлі земельної ділянки.

Власних коштів на купівлю земельної ділянки у нього не було, а тому внесений завдаток в сумі 2 000, 00 доларів США залишився в рієлторському агентстві.

В лютому 2012 року він позичив у позивача 15 000, 00 доларів США, при цьому домовилися, що позивач не повертає йому 1 000 доларів США, які він сплатив за нього, а він повертає йому борг шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 525,00 доларів США до липня 2013 року.

До грудня 2012 року він повернув позивачу 8 675,00 доларів США, залишок боргу становить 5 325,00 доларів США.

У зв`язку з тим, що в нього виникли фінансові труднощі, він не міг повернути борг і позивач наполіг на написанні боргової розписки.

У зв`язку з викладеним, визнає позов у часті стягнення з нього 5 325, 00 доларів США, що еквівалентно 144 307, 50 гр. боргу.

Після повернення справи з експертної установи ні відповідач, ні його представник в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток.

Про причини неявки суд не повідомили.

Виходячи з цього, та з урахуванням вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 10 квітня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу в борг 430 000, 00 гр., про що відповідачем була видана власноручна розписка.

З розписки відповідача вбачається, що він зобов`язався повернути борг до 10 липня 2016 року.

/ а.с. 7 /

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що умови договору відповідачем не виконані, борг не повернуто.

Дані обставини підтвердив у судовому засіданні представник позивача і не спростовував відповідач.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В той же час, з точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача в судовому засіданні надав до суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору.

Крім того, в судовому засіданні відповідач не заперечував наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем.

В той же час зазначив, що обставини виникнення у нього боргових зобов`язань перед позивачем інші, ніж зазначено ним у позові, і письмово вони не оформлялися.

В лютому 2012 року він позичив у позивача 15 000,00 доларів США, при цьому вони домовилися, що частину завдатку за земельну ділянку в розмірі 1000 доларів США він йому повертати не буде, а борг буде повертати щомісячно по 525,00 доларів США.

До грудня 2012 року він повернув позивачу 8 675,00 доларів США, сума боргу на даний час становить 5 325,00 доларів США.

В грудні 2012 року у нього виникли фінансові труднощі і він не зміг повернути всю суму боргу.

10 квітня 2015 року позивач при зустрічі змусив його написати розписку про повернення боргу до 10 липня 2016 року, однак що було зазначено в тексті тієї розписки, які умови та зазначена сума боргу, він не пам`ятає, оскільки перебував у стані депресії від свого фінансового становища та нервового стресу від погроз позивача.

Ухвалою суду від 18 серпня 2018 року за клопотанням відповідача в справі була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Київській незалежній судово-експертній установі.

26 листопада 2018 року на адресу суду надійшло клопотання експертної установи про надання вільних та експериментальних зразків почерку та підпису ОСОБА_3 , та надання дозволу на вирізання фрагменту рукописного тексту в оригіналі розписки та забезпечення своєчасної оплати експертизи.

Згідно розписки відповідача від 01 квітня 2019 року рахунок на оплату експертизи ним був отриманий особисто.

03 липня 2019 року справа була повернута з експертної установи без проведення експертизи в зв`язку з неоплатою відповідачем вартості проведення судово-почеркознавчої експертизи, а також ненадання дозволу на вирізання фрагменту рукописного тексту в оригіналі розписки.

/ а.с. 80 - 90, 98, 116 /

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивач не заперечував проти клопотання експерта в частині вирізання фрагменту рукописного тексту в оригіналі розписки, його представник був ознайомлений з клопотанням, готовий був це підтвердити в разі оплати вартості експертизи відповідачем.

Виходячи з того, що вартість експертизи відповідачем оплачена не була, не було і доцільності в його згоді на вирізання фрагментів розписки.

Відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року за № 53/5, у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

За змістом ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідач, ухиляючись від оплати проведення експертного дослідження, не з`явившись в судове засідання, не надавши суду будь-яких доказів на спростування обставин, зазначених в позові, наданих позивачем доказів не спростував.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представник позивача суду пояснив і це підтверджується борговою розпискою, предметом договору позики була національна валюта.

З розрахунку позивача, перевіреного судом, вбачається, що сума річних від простроченої суми становить 23 132, 51 гр., а сума інфляційних втрат - 105 909, 00 гр.

Відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, приведений розрахунок не спростовували, свого розрахунку не надали.

Враховуючи викладене вище, невиконання відповідачем умов укладеного з позивачем Договору позики від 10 квітня 2012 року, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Суд не приймає до уваги заперечень відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Основні положення про докази визначено в § 1 Глави 5 ЦПК України.

Згідно зі ст.ст.76, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заперечуючи проти обставин укладення договору позики та суми боргових зобов`язань, будь-яких доказів, які б відповідали встановленим законом способам доказування, відповідач суду не надав.

Ухилившись від оплати вартості експертизи, обставини, які стали п підставою для її призначення, відповідач також не довів.

Виходячи з цього та викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.15,16, 525, 625, 628, 629,638,1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 430 000, 00 гр. боргу, 105 909, 00 гр. інфляційних втрат, 23 132, 51 гр. річних та 5 590, 41 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва