Справа №613/1381/14-ц Провадження № 4-с/613/1/19
У Х В А Л А
09 вересня 2019 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Увароваї Ю.В.,
за участі секретаря Макушинської О.В.,
розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Холодногорському та Новобаварському районах м.Харкова, -
В обґрунтування посилається на те, що на підставі рішення Богодухівського районного суду від 31 жовтня 2014 р. ОСОБА_2 сплачує на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця до досягнення ними повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2012 року.
В рамках даного виконавчого провадження 24.09.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Дані дії державного виконавця Мінакова С.В. вважає противоправними, оскільки вказаною постановою було накладено арешт і на соціальний рахунок, відкритий для отримання аліментів на утримання двох малолітніх дітей, які тим самим були позбавлені будь-яких засобів існування.
Після накладення арешту державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції всі кошти, які знаходилися на рахунку № НОМЕР_1 були зняті.
ОСОБА_1 зазначає, що аліменти, які вона отримує на двох дітей, відповідно до ст. 179 СК України є їхньою власністю, ці грошові кошти мають цільове призначення - виключно в інтересах дитини, а тому на них не може бути накладено арешт.
Причини пропуск строку звернення до суду вважає поважними, так як вона намагалась в досудовому порядку врегулювати питання і після отримання відповіді від 03.04.2019 року дізналася про порушення своїх прав та прав її дітей.
В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав, пояснив, що ОСОБА_1 не має жодних заперечень проти накладення арешту на інші рахунки, водночас, рахунок в Ощадбанку, на який батько дітей перераховує аліменти, є єдиним джерелом існування малолітніх дітей. Звернув увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.03.2018 року у справі № 682/690/16-ц.
Державний виконавець надав заперечення проти скарги, в яких зазначає, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №43700873 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Богодухівським районним судом Харківської області по справі №2004/1669/12 від 25.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості за кредитним договором.
24.09.2018 року державним виконавцем дійсно винесено постанову про арешт коштів боржника в АТ «Ощадбанк» та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Зазначає, що такі дії державного не є протиправними, оскільки законом не передбачено обов`язок державного виконавця перед накладенням арешту на кошти боржника перевіряти належність цих коштів іншим особам, а положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає саме в арешті такого майна, його вилученні, в тому числі списанні коштів з рахунків. Рахунок, про який йде мова в скарзі ОСОБА_1 , відкритий саме на її ім`я, а не на ім`я інших осіб, в тому числі її дітей, тому накладення арешту на рахунок вважає таким, що відповідає вимогам закону.
Вказує, що підставою для зняття арешту з майна з коштів боржника є підтвердження, що рахунок має спеціальний режим використання або звернення стягнення на такий рахунок заборонено законом. Такі відомості на адресу ВДВС не надходили ані від банку, ані від боржника, виписка по картковому рахунку також таких відомостей не містить.
Крім того зазначає, що платіжна вимога про примусове списання грошових коштів з арештованого рахунку боржника державним виконавцем не направлялась, доказів зняття або списання коштів ОСОБА_1 не надано.
Щодо строку звернення до суду зі скаргою, вважав, що такий строк заявником пропущено, оскільки про накладення арешту на рахунок вона дізналась в жовтні 2018 року.
В судовому засіданні державний виконавець Ізотов П.П. пояснив, що ОСОБА_1 не виконується рішення суду про стягнення з неї заборгованості по кредитному договору, у зв`язку з чим і був накладений арешт на рахунки, відкриті на її ім`я. Водночас, для примусового списання коштів з арештованого рахунку встановлено певну процедуру оформлюється вимога, яка направляється до банківської установи, після чого банк повідомляє про списання. Однак такі дії не проводились, стягнень з рахунку не було, доказів тому не надано.
З урахуванням своїх пояснень та раніше поданих заперечень, вважав скаргу необґрунтованою та просив відмовити в її задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступного.
Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №43700873 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Богодухівським районним судом Харківської області по справі №2004/1669/12 від 25.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості за кредитним договором.
Постановою державного виконавця від 24.09.2018 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , в тому числі на рахунок в АТ «Ощадбанк» /а.с.12/.
ОСОБА_1 отримує аліменти на підставі рішення Богодухівського районного суду від 31.10.2014 року на утримання неповнолітніх дітей у розмірі ј частини всіх видів доходу платника аліментів, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а.с.11/.
Згідно з статтею 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.
Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення.
Отже, внаслідок накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти, що належать боржнику ОСОБА_1 та містяться на рахунку в АТ КБ «Ощадбанканк», діти позбавлені права брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на їх утримання, та спрямуванні їх на забезпечення першочергових потреб, зокрема, у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні тощо.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 14.03.2018 року під час розгляду справи № 682/690/16-ц.
Згідно з ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Враховуючи вимоги наведених процесуальних норм, позицію Верховного Суду та обставини даної справи, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині визнання дій протиправними та зобов`язання усунути порушення.
Сплата судового збору за подачу скарги на дії державного виконавця положеннями ЗУ «Про судовий збір» не передбачена, отже сплачений ОСОБА_1 при зверненні до суду судовий збір стягненню з ВДВС не підлягає.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що відповідно до положень ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До матеріалів справи були надані лише ордер адвоката та квитанція про сплату ОСОБА_1 коштів за складення позовної заяви. Водночас, не надано ані договору, в якому були б визначені умови оплати, ані акт приймання-передачі виконаних робіт щодо надання правничої допомоги, тощо, а розрахунок витрат лише містить посилання на їх розмір, тому суд приходить до висновку про недоведеність розміру таких витрат та відсутність підстав для їх стягнення з органу ВДВС.
Доводи державного виконавця про пропуск строку звернення зі скаргою суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_1 скористалась правом досудового врегулювання спору, звернулась із заявою про зняття арешту до начальника ВДВС, однак отримала письмову відмову, датовану 03.04.2019 року, після отримання якої дізналась про порушення своїх прав та протягом встановленого законом строку звернулась зі скаргою до суду.
Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України,

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.
Суддя-