КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про стягнення страхового відшкодування,-

у с т а н о в и в :

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Фідобанк», у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 11 448 233,33 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 жовтня 2013 року між ним та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір страхування майна юридичних осіб, що є предметом застави (іпотеки) № 20/01-К0007689, предметом якого є інтереси Страхувальника (позивача) та Вигодонабувача (Третя особа), пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: нежитловим приміщенням, літ. А, з цокольним поверхом та навісом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1446,1 кв. м, у тому числі на випадок пожежі. Страхова сума та вартість застрахованого майна - будівлі, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку, складає 12 508 467 грн.(п. 4.2 договору страхування). Франшиза відповідно до п. 4.6 Договору страхування складає 1% від страхової суми. У ніч з 23 на 24 жовтня 2013 року в застрахованій будівлі сталася пожежа, що є страховим випадком відповідно до договору страхування. Нимвідповідно до п. 8.3, 8.4 договору страхування були надані документи для отримання страхового відшкодування, та заявлено розмір шкоди - 12 508 467,00 грн..На його думку, розмір збитків підтверджується експертним висновком Експертного підприємства «КОСМЕКС» та зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва, відповідно до яких розмір фактичних збитків і відповідно сума страхового відшкодування становить 14 175 239,00 грн.. Однак йому було виплачено страхове відшкодування в сумі 1 060 233,67 грн. на підставі сюрвеєрського звіту № 2 від 14 січня 2014 року щодо визначення розміру матеріального збитку, який не є експертною оцінкою, а суб`єкт його складання не є суб`єктом оціночної діяльності. Таким чином, оскільки відповідачем було частково сплачено страхове відшкодування, то сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача складає 11 448 233,33 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Уважає рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції визнав неналежними та необґрунтованими документи, які підтверджують розмір завданої шкоди внаслідок пожежі в застрахованому приміщенні. Ним в підтвердження розміру збитків був наданий зведений кошторисний розрахунок на суму 14 175 239,00 грн., який підтверджує вартість відновлюваних робіт та матеріалів. Однак суд першої інстанції дійшов висновку,що вищезазначений Зведений кошторисний розрахунок складений невідомими особами, тому не є допустимим доказом. Оригінал Зведеного кошторисного розрахунку,який містить як підписи та печатки, були надані суду в судовому засіданні. Суд першої інстанції зазначив уобґрунтування свого рішення, що висновок про технічне обстеження, на який він посилається, стосується виключно технічного стану застрахованого приміщення, не містить ні розрахунків, ні суми страхового відшкодування, тобто не підтверджує обґрунтованість заявленої ним до відшкодування суми, а тому є неналежним доказом. Висновок про технічне обстеження безпосередньо стосується предмету доказування а саме: розміру збитків ,оскільки встановлює, що застраховане приміщення не може експлуатуватись, тому, що практично знищене. Відповідно до договору страхування страхове відшкодування виплачується Страховиком у розмірі фактичних збитків, але не більше страхової суми. Виходячи із ступеню пошкодження застрахованого майна,установленого у висновку про технічне обстеження, вартість якого визначена у розмірі 12 508 467,00, відповідно до договору страхування розмір збитків в будь -якому разі визначається в розмірі вартості застрахованого майна. Таким чином суд першої інстанції в порушення умов договору страхування та матеріалів і обставин справи дійшов помилкового висновку про недоведеність розміру збитків, а відповідно розміру позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо дійсного розміру збитків,які він зазнав внаслідок пожежі застрахованого відповідачем нежитлового приміщення, яке на його думку фактично знищене. Висновок суду про те, що саме на позивача покладено обов`язок доведення розміру вказаних збитків,що не було ним здійснено, відповідає вимогам закону, що регулює правовідносини сторні, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено,щоміж Позивачем (страхувальник) та Відповідачем (страховик) укладено договір страхування майна юридичних осіб, що є предметом іпотеки № 20/01-К0007689 від 10.10.2013 , за яким було застраховано, тому числі й на випадок пожежі, належну ОСОБА_1 на праві власності одноповерхову нежитлову будівлю з цокольним поверхом та навісом, площа: 1446,1 м кв, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що відповідає п. 1.2 Договору страхування та п. 11.1, 13.1 заяви-анкети на добровільне страхування майна юридичних осіб. Вигодонабувачем за вказаним договором є третя особа ПАТ «Фідобанк» відповідно до п. 3.1 Договору страхування.

Згідно з п.4.2,4.6 договору страхування вартість застрахованого приміщення та страхова сума складає 12 508 467,00 грн., а франшиза дорівнює 1% від загальної страхової суми.

У ніч з 23 на 24.10.2013 в застрахованому приміщенні сталася пожежа, що є страховим випадком.

Відповідач на підставі складеного на його замовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1, сюрвейерського звіту № 2 від 14.01.2014 склав страховий акт від 14.01.2014 № 68 та здійснив страхове відшкодування в сумі1 060 233,67 грн.

ПАТ «Фідобанк», як вигодонабувач, не мало жодних заперечень щодо суми виплаченого відповідачем страхового відшкодування. Згідно з довідкою від 04.09.2014 банк відмовивася від своїх прав вигодонабувача за договором страхування.

Позивач не погоджуючись з визначеною відповідачем сумою страхового відшкодування, уважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на його користь додатково 11 448 233,33 грн. страхового відшкодування.

На підтвердження заявленої у позовній заяві суми страхового відшкодування позивач посилається на Висновок експертного дослідження, складеного приватним підприємством «Експертне підприємство «Космекс»,Висновок про технічне обстеження несучих конструкцій, яке проведено спеціалістами Національної академії природоохоронного і курортного будівництва, Зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд установив та виходив з того,що подані відповідачем документи не підтверджують розміру збитків, оскільки вказаними доводами позивач лише ставить під сумнів подані відповідачем докази щодо визначення суми страхового відшкодування, однак зазначені доводи не обґрунтовують заявлену позивачем до стягнення суму страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає,що до такого висновку суд першої інстанції прийшов з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правильно встановивши правовідносини між сторонами та норми закону,що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Верховний Суд неодноразово наголошував (постанови від 21.02.2018 № 461/9006/15-ц, від 21.02.2018 у справі № 486/707/16-ц), що у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

До того ж, нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування.

Статтею 25 цього Закону передбачено що здійснення страхових виплат і виплат страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Правила добровільного страхування майна ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» № 284/170/2012 від 09.08.2012 визначають перелік витрат, які можуть бути відшкодовані у разі настання страхового випадку.

Відповідно до п. 14.11 вказаних правил витрати на відновлення застрахованого майна включають: витрати на матеріали та запчастини, необхідні для відновлення застрахованого майна; витрати на оплату робіт з відновлення застрахованого майна; витрати з доставки матеріалів до місця відновлення та інші витрати, необхідні для відновлення застрахованого майна, інші витрати за домовленістю сторін.

Правила страхування, про які зазначає позивач, розроблені відповідно до законодавства України і регулюють правовідносини між сторонами договору добровільного страхування майна при його укладенні та в період його дії (п. 1.1 Правил страхування).

Тобто під час дії Договору страхування, як позивач, так і відповідач зобов`язані дотримуватись Правил страхування.

Пунктом 1.4 Правил страхування встановлено, що положення цих Правил можуть бути змінені (виключені або доповнені) за письмовою згодою сторін при укладенні Договору страхування або під час його дії, за умови, що такі зміни не суперечать закону.

З матеріалів справи вбачається,що при укладенні Договору страхування позивач та відповідач не змінювали Правил страхування, то вказані правила повинні застосовуватись до правовідносин сторін, які виникають з Договору страхування.

Пунктом 14.10.1 Правил, який визначає порядок обчислення збитків (страхового відшкодування) внаслідок знищення застрахованого приміщення, розмір збитку визначається при знищенні/втраті застрахованого майна - у розмірі його дійсної вартості на дату настання страхового випадку, за вирахуванням вартості майна, що залишилось придатним для подальшого використання та/або вартості залишків, якщо інше не передбачене у Договорі страхування.

У наданих позивачем доказах відсутні обґрунтування розміру страхового відшкодування,як це передбачено Правилами,яке він просить стягнути з відповідача.

У п. 8.2 Договору страхування, на який посилається позивач, лише вказано, що страхове відшкодування виплачується страховиком у розмірі фактичних збитків (за умови повного страхування), але не більше страхової суми. Тобто зазначений пункт вказує на те, що страхове відшкодування дорівнює розміру фактичних збитків, однак не визначає механізму розрахунку такого збитку, який в свою чергу описаний в п. 14.10.1 Правил страхування.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин стрін позивача як положення п. 14.10.1 Правил страхування, так і п. 8.2 Договору страхування.

Крім того, необхідність врахування вартості залишків майна при визначенні розміру фактичних збитків передбачена й іншими нормами Правил страхування.

З матеріалів справи вбачається,що після пожежі застрахованого майна відповідно до договору страхування сторін відповідач замовив у міжнародній компанії ПП «ЮНАЙТЕД ЛОСС АДЖАРТЕРС» незалежного висновку щодо вартості матеріального збитку пошкодженого майна.

У звіті про експертну оцінку дійсно, вживається оціночне поняття стосовно застрахованого майна «практично знищено». Разом з тим вказано, що фундамент першого поверху застрахованого приміщення (т. 1, а. с. 184) та фундамент цокольного поверху (т. 1, а. с. 185) залишись непошкодженими.

Однак вказане поняття «практично знищено» жодним чином не свідчить про втрату Застрахованим приміщенням споживчих якостей та цінності, тобто про його повне (фактичне) знищення. У розділі «Характер і ступінь пошкоджень» у Сюрвеєрському звіті вказано,що внаслідок огляду приміщення, пошкодженого «в результаті пожежі» (т. 1, а. с. 56);«...стіни пошкоджень не мають» (т. 1, а. с. 57);«підлогове покриття...виконане з плитки...площа пошкодження 50%» (т. 1, а. с. 57). У розділі «Розмір збитків» Сюрвеєрського звіту міститься посилання на п. 14.10.2 Правил страхування, який визначає порядок відшкодування шкоди у зв`язку з пошкодженням, а не знищенням застрахованого майна (т. 1, а. с. 59).

Таким чином, наведене вище, свідчить про факт часткового пошкодження застрахованого приміщення, а отже, й спростовує доводи позивача про повне знищення Застрахованого приміщення.Аргумент апеляційної скарги щодо неправильної оцінки судом наданим позивачем доказам в обґрунтування своїх позовних вимог,колегія суддів відхиляє,оскільки суд у відповідності з вищезазначеною нормою ЦПК України визнав ці докази неналежними, недопустимими та недостовірними.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що зведений кошторисний розрахунок містить інформацію, що складений підприємством «Зодчий» та архітектором ОСОБА_2 та підтверджений печатками та підписами підприємства «Зодчий» та архітектора ОСОБА_2 , що цілком свідчить про належність та допустимість таких документів

Колегія вважає, що вказаний кошторисний розрахунок,наявний в матеріалах справи, не містить інформації про те, якими особами такий розрахунок складено та чи мають право такі особи оцінювати розмір збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку. Будь-яка інформація про те, що вказаний висновок складено підприємством «Зодчий» та архітектором ОСОБА_3 у поданому позивачем до суду Зведеному кошторисному розрахунку, відсутня. Також, у Зведеному кошторисному розрахунку не вказано з використанням яких саме державних будівельних норм він складений (т. 1, а с. 124- 125)

З наданого Позивачем Зведеного кошторисного розрахунку неможливо встановити чи відповідають витрати, зазначені у такому розрахунку, витратам на відновлення застрахованого майна, визначеним п. 14.11 Правил страхування, та які можуть бути стягнуті з відповідача.

Натомість зі Зведеного кошторисного розрахунку неможливо встановити дійсні обставини справи, а саме встановити достовірну суму завданих внаслідок пожежі в застрахованому приміщенні збитків, яка на думку позивача підлягає стягненню з відповідача. Зазначене також свідчить про відсутність у вказаному кошторисному розрахунку конкретної інформації щодо предмета доказування, в зв`язку з чим суд першої інстанції надав правильну оцінку зведеному кошторисному розрахунку у розумінні ст. з ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач посилається також на висновок про технічне обстеження застрахованого приміщення Національної академії природоохоронного і курортного будівництва,який на його думку безпосередньо стосується предмету доказування, а саме: розміру збитків (розміру страхового відшкодування), оскільки встановлює, що застраховане приміщення не може експлуатуватися, оскільки практично знищено. Неможливість огляду приміщення підвалу, жодним чином не спростовує висновків експертів, викладених у Висновку про технічне обстеження про непридатність застрахованого приміщення до експлуатації,а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежність висновку про технічний звіт як доказу по справі.

Однак колегія суддів з такими доводами позивача не може погодитись, ураховуючи, що позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену, на його думку, суму страхового відшкодування і предметом доказування у даній справі є саме розмір страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо оцінки вказаного висновку, який стосується виключно технічного стану застрахованого приміщення та переліку дій, які необхідно вчинити для подальшої експлуатації застрахованого приміщення. При цьому, сам по собі висновок про технічне обстеження не містить ні розрахунків, ні суми страхового відшкодування, яку позивач просить стягнути з відповідача, ні посилань на документи, в яких така сума зазначена. До того ж, у висновку про технічне обстеження не міститься жодної інформації про знищення застрахованого приміщення, а лише наявна вказівка на те, що технічний стан застрахованого приміщення ідентифікується як тип III - непридатне для нормальноїексплуатації.

Крім того, у Розділі «Результати обстеження» Висновку про технічне обстеження вказано: «По підвальній частині об`єкта необхідно зробити додатковий аналіз, оскільки допуск при обстеженні був обмежений» (т. 1, а. с. 96). При цьому, далі у цьому висновку вказано: «Таким, чином, технічний стан залізобетонного каркасу підвалу ідентифікується , як тип III - непридатне для нормальної експлуатації». Отже, спеціалісти Національної академії природоохоронного і курортного будівництва, не отримавши доступу до підвалу застрахованого приміщення, на основі припущень зробили висновок про непридатність його каркасу.

У зв`язку з зазначеним колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що обмежений доступ до підвалу та необхідність його додаткового обстеження жодним чином не ставлять під сумнів висновків технічного обстеження застрахованого приміщення , оскільки в силу норм ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

До того ж, з огляду на те, що застраховане приміщення не було повністю обстежене, спеціалісти Національної академії природоохоронного і курортного будівництва також не мали права робити висновок про те, що Застраховане приміщення в цілому є непридатним для нормальної експлуатації, оскільки такий висновок також ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи наведене суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що Висновок технічного обстеження не може розцінюватись в якості доказу, якии підтверджує позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття як належного та допустимого доказу експертного висновку ПП «Експертне підприємство «Космекс»,що був складений на підставі ухвали Київського районного суду м.Сімферополя від 14.04.2014 року,яка в силу норм ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсною, з застосуванням нормативно-процесуальних актів,які не діють на території України ((т. 1, а. с. 64-65).

Таким чином аргументи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що в порушення п. 14.10.1 Правил страхування позивачем до суду не надано, а в матеріалах справи відсутня інформація про вартість майна, що залишилось придатним для подальшого використання після пожежі в застрахованому приміщенні та/або вартості залишків застрахованого приміщення, що унеможливлює визначення розміру завданих Позивачу збитків внаслідок, як він зазначає, знищення Застрахованого приміщення.

Позивач мав можливість визначити вартість майна, що залишилось придатним для подальшого використання після пожежі в застрахованому приміщенні , вартість залишків такого приміщення, оскільки як було вказано вище застраховане приміщення повністю знищено не було, а окремі його частини залишились непошкодженими або пошкодженими частково, що підтверджується світлинами пошкоджень застрахованого приміщення (т. 1, а. с. 243),з яких вбачається, що стіни, фундамент, елементи покрівлі приміщення уціліли, а тому мають відповідну вартість, яку позивач мав визначити та на яку, зокрема, й повинен був зменшити заявлену суму страхового відшкодування, що на його думку підлягає виплаті.

До того ж, згідно з п. 12.1.8 Правил страхування при настанні страхового випадку страхувальник повинен у разі знищення застрахованого майна, право власності на яке підлягає державній реєстрації, звернутися до реєструючого органу з заявою про припинення права власності на таке майно та внесення відповідних змін до державного реєстру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі знищення об`єкта нерухомого майна.

Натомість Позивач, стверджуючи про факт знищення застрахованого приміщення, не звертався до державного реєстратора з заявою про припинення права власності на вказане приміщення, у зв`язку з його знищенням, та продовжує залишатись власником застрахованого приміщення, що свідчить про відсутність факту знищення вказаного майна та наявність відповідних залишків. Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою з ЄДР речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 18.03.2019 № 159933484 (а.с. 235 том 2).

Отже, твердження позивача про неможливість застосування п. 14.10.1 Правил страхування до спірних правовідносин, а також про відсутність необхідності врахування вартості залишків застрахованого приміщення під час визначення суми страхового відшкодування є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність рішення суду першої інстанції та відсутність підстав до його скасування,а тому в силу норм ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук