Справа № 739/268/19
Номер провадження 2/739/201/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2019 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді Кочура О.О.,
за участі: секретаря Худорба Р.Г.,
представника позивача Костюченка ОСОБА_1 ,
роглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , подану представником позивача - ОСОБА_3 до Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на будинок та господарські споруди за набувальною давністю,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 (далі позивач), діючи через свого представника, ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області з позовом про визнання права власності на будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю за адресою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що набув право власності на зазначений будинок за набувальною давністю, оскільки заволодів будинком після смерті його власників - брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з 03.06.2016 року позивач відкрито та безперервно володіє будинком, який для нього є батьківською хатою і в якому він провів дитинство. В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, але його інтереси в судовому засіданні представляє адвокат Костюченко Владислав Костянтинович, який позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві та просив його задовольнити. Представник відповідача Блистівської сільської ради у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, з якої вбачається, що сільська рада позові вимоги визнає у повному обсязі і не заперечує проти задоволення заяви.
Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно, визначається відповідно до законодавства, що діяло станом на час завершення спорудження будинку. Як вбачається з технічного паспорту на будинок (а.с 26-28), будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 збудовано в 1950 році. За ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР право власності на індивідуальні будинки в сільській місцевості визначалося за правилами колгоспного двору. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками з ведення книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними вказівками з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69). Згідно із зазначеними нормативними актами погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в УРСР із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. Згідно з ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подається виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Встановлено, що згідно з записами погосподарської книги будинок та господарські будівлі за адресою АДРЕСА_1 відносилися до суспільної групи типу - колгоспний двір, учасниками колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 були ОСОБА_4 та його дружина, ОСОБА_6 (а.с. 6, 8, 9,24). Згідно з п. 4 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт не передбачав реєстрацію права власності на індивідуальні житлові будинки в сільській місцевості. Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарському обліку. Для реєстрації права власності на таке майно законом вимагається подання виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради(якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; Отже, суд приходить до висновку, що оскільки у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом вчинення відповідного запису в погосподарській книзі та відкриття особового рахунку на ім`я забудовника, правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало, ОСОБА_4 та його дружина, ОСОБА_6 , набули право власності на спірний будинок за нормами законодавства, що регулювала право власності колгоспного двору. 05. ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Лоска, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області помер ОСОБА_7 (а.с.7). ОСОБА_8 доводився братом позивачу, ОСОБА_2 , оскільки обоє походять від тих же самих батьків ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 5,6). ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35-36), після її смерті будинком заволодів позивач, ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою сільської ради від № 287, від 08.02.2019 року (а.с. 25). Крім довідки тривалість володіння будинком підтверджується укладеним позивачем договором на постачання електричної енергії від 13.10.2006 року з електропостачальною організацією ВАТ ЕК «Чернігіобленерго» (а.с. 16), рахунками за електроенергію на ім`я позивача (а.с. 17-20). Відповідно до вимог частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. Також, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Як викладено в правових позиціях деяких Постанов Верховного суду (зокрема в Постанові Верховного суду від 16 січня 2019 року в справі № № 306/1978/16-ц), аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Вирішуючи питання про добросовісність володіння, суд виходить з того, що заволодіння позивачем «батьківською хатою» після смерті власників цієї нерухомості є цілком природнім. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик А.Л. №712/01-16, до майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа №100/2018 року від 26.03.2018 року за заявою його брата ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.33). Як вбачається з повідомлення Семенівської районної державної нотаріальної контори №638/01-16 від 10.09.2019 року, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спадкова справа в справах/нарядах Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області не виявлена (а.с. 43). Згідно довідки виконавчого комітету Блистівської сільської ради №1206 від 13.11.2018 року, в будинку, який належав ОСОБА_8 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2006 року по січень 2015 року була зареєстрована та проживала ОСОБА_11 (а.с.14), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.23). Оскільки судом не встановлено осіб, які ще претендують або могли б претендувати на нерухомість та зважаючи на позицію органу місцевого самоврядування, суд вважає, що інші, аніж позивач, претенденти на будинок відсутні. Суд вважає, що за наявності укладених договорів на надання комунальних послуг (договору на постачання електричної енергії) має місце відкритість володіння. Знайшли підтвердження давність володіння та його безперервність Зокрема, давність володіння станом на час подання позову перевищує 10 років і складає 12 років 8 місяців. Таким чином, суд, враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову та той факт, що визнання відповідачем, Блистівською сільською радою Новгород-Сіверського району Чернігівської області, позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, керуючись ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про задоволення позову. Як вбачається з технічного паспорту, об`єктами, на яке визнається права власності на нерухоме майно за позивачем, будинку А-1 загальною площею 72,4 кв. м, рік будівництва 1950, який складається з веранди а-1 (І) площею 23,4 м.кв, кімнати ІІ площею 14,7 м. кв., кухні 1-1 площею 16,1 м. кв., кімнати 1-2 площею 18,2 м. кв., та господарські будівлі: сарай Б-1 площею 59,1 м. кв., рік будівництва 1950, погріб п/г 1 площею 14,6 м. кв., рік будівництва 1950. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд вважає, що спір виник внаслідок невикористання позивачем інших можливостей отримання правовстановлюючих документів на будинок та господарські будівлі та реєстрації права власності. За таких обставин судові витрати з відповідача не стягувати.
На підставі викладеного, керуючись статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_2 , поданий представником позивача - ОСОБА_3 до Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на будинок та господарські споруди за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 72,4 кв. м, рік будівництва 1950, який складається з веранди а-1 (І) площею 23,4 м.кв, кімнати ІІ площею 14,7 м. кв. , кухні 1-1 площею 16,1 м. кв., кімнати 1-2 площею 18,2 м. кв., , та господарські. будівлі сарай Б-1 площею 59,1 м. кв., рік будівництва 1950, погріб п/г 1 площею 14,6 м. кв. рік будівництва 1950, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.О.Кочура