Номер провадження: 22-ц/813/3427/19
Номер справи місцевого суду: 520/3498/18
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, треті особи - Котовська місцева прокуратура, Прокуратура Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи - Котовська місцева прокуратура, Прокуратура Одеської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2013 року по 05 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебував під слідством у зв`язку із кримінальною справою, порушеною у його відношенні. Протягом досудового слідства та розгляду справи судом, позивач заперечував свою винуватість у скоєному злочині, та після проведення слідством необхідних додаткових перевірок, 12 грудня 2016 року Роздільнянським районним судом Одеської області (суддя Іванов О.В.) було постановлено вирок, яким ОСОБА_1 було виправдано та визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 1,4 ст. 368 КК України.

05 вересня 2017 року апеляційним судом Одеської області зазначений вирок Роздільнянського районного суду м. Одеси було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області - без задоволення. Таким чином, вирок, постановлений відносно ОСОБА_1 , набрав законної сили.

Як зазначає позивач, внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду він перебував під слідством, що обумовлювало позбавлення його права на свободу і особисту недоторканість, чим завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду в розмірі 500 000,00 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Прокуратура Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 81 392 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов у повному обсязі, стягуючи за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., суд першої інстанції врахувавши матеріали кримінальної справи №521/1485/16-к та реальну економічну ситуацію в Україні в розрізі рівня цін та інфляційних процесів, виходив з того, що заявлена сума моральної шкоди є адекватною та необхідною для справедливого відшкодування втрат ОСОБА_1 за весь період, коли він був позбавлений свободи, обмежений в особистих правах, коли йому необхідно було доказувати свою невинуватість, постійно відриваючись від навчання, роботи, особистого життя.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди, але при цьому вважає, що сам розмір стягнення моральної шкоди 500 000 грн., який стягнутий судом в оскаржуваному рішенні на користь позивача, є завищеним.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 06 червня 2013 року відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 07 червня 2013 року затримано ОСОБА_1 ;

- 07 червня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України;

- відповідно до ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 червня 2013 року слідчим суддею Королю О.П. у рамках досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 06 червня 2013 року;

- згідно інформації, що міститься у листі Південної Митниці Міндоходів Міністерства доходів та зборів України від 10 червня 2013 року №3.1/1.3-4/432, який адресований ОСОБА_1 , наказом Південної Митниці Міндоходів від 07 червня 2013 року №76-о «Про припинення перебування на державній службі» 07 червня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця, про що, внесено відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ;

- вироком Роздільнського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.06.2017 року ОСОБА_1 було виправдано та визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 1, 4 ст. 368 КК України;

- у період з 06 червня 2013 року по 05 вересня 2017 року (50 місяців та 30 днів) ОСОБА_1 знаходився у статусі спочатку підозрюваного, а потім обвинуваченого та підсудного у кримінальній справі № 0000008 (у суді №511/1485/16-к) по обвинуваченню в скоєнні ним злочину, передбаченого ч.1, 4 ст. 368 КК України.

Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, передбачено також статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно з цією статтею шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування цієї шкоди визначається законом.

Таким законом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пунктів 1, 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР відшкодуванню громадянинові підлягає заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом № 266/94-ВР передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).

Крім того, відповідно до пояснювальної записки до законопроекту № 1774-VIII прийняття вказаного акта спрямовано на вдосконалення законодавства щодо підвищення мінімальних розмірів оплати праці та страхових виплат, економного та раціонального використання державних коштів та приведення у відповідність до фінансових можливостей положень окремих законів України. Сферою правового регулювання Закону є правовідносини щодо оплати праці, соціального страхування, легалізації відносин у сфері зайнятості та оплати праці, пенсійного забезпечення на 2017 рік, виплати стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, сплати єдиного внеску платниками єдиного податку, плати за надання адміністративних послуг, сплати судового збору та державного мита.

Таким чином, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII не поширюється.

Таке тлумачення указаних норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №334/3231/16-ц.

Тому доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що при розрахунку розміру моральної шкоди слід виходити з розміру 1600 грн., не можуть бути взятими до уваги виходячи з наведених у цій постанові суду апеляційної інстанції обґрунтувань.

Встановивши завдання ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку з тривалим досудовим розслідуванням кримінальної справи, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про право позивача на відшкодування шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, суд першої інстанції визначаючи розмір стягнення моральної шкоди виходив з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, обґрунтовано вважаючи його тим мінімальним розміром, що гарантований державою.

Судова колегія при цьому звертає увагу, що виходячи з конкретних обставин справи, у суду, в розумінні ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є право застосувати й більший розмір відшкодування.

Так суд встановивши, що позивач перебував у статусі спочатку підозрюваного, а потім обвинуваченого та підсудного у кримінальній справі № 0000008 по обвинуваченню в скоєнні ним злочину, передбаченого ч.І, 4 ст. 368 КК України з 06 червня 2013 року до 05.09.2017 року включно - 50 повних місяців, стягнувши 500 000 грн., таким чином застосував розмір відшкодування із розрахунку 10 000 грн. на місяць.

Зважаючи на наявність у суду права виходячи з конкретних обставин справи застосувати при визначенні розміру моральної шкоди, більший розмір відшкодування ніж розмір мінімальної заробітної плати, судова колегія разом з тим не погоджується з розміром моральної шкоди 500 000 грн. стягнутої судом виходячи із 10 000 грн. на місяць за 50 повних місяців, оскільки такий визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з встановлених судом обставин та приймаючи до уваги наведені позивачем обґрунтування позовної заяви, судова колегія вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода за 04 роки 02 місяці та 30 днів, або за 50 місяців та 30 днів, що відповідає 50,97 місяців із розрахунку 4 000 грн. на місяць, що становить 203 880 грн. (4 000*50,97).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокуратури Одеської області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з 500 000 грн. до 203 880 грн. В іншій частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, прокуратура Одеської області оскаржила рішення в частині стягнення моральної шкоди та просила змінити рішення про стягнення моральної шкоди з 500 000 грн. до 81 392 грн. Тобто рішення оскаржено в розмірі 418 608 грн.

Розмір судового збору сплачений апелянтом складає 7 500 грн.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення моральної шкоди внаслідок зміни рішення у розмірі 203 880 грн.. (тобто сума на яку зменшено стягнення становить 296 120 грн. або що становить 70,7% від суми оскарження), враховуючи, що позивач в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь прокуратури Одеської області за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 5 302 грн. 50 коп. (70,7% від 418 608 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року - змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 203 880 грн.

Стягнути на користь прокуратури Одеської області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 302 грн. 50 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.10.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова