ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1538/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В.,Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: позивача та його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17335/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року у складі судді Бондарчука В.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна та просив стягнути з відповідача на його користь 3 241 432 грн.16 коп. доходу, за період з січня 2008 року по червень 2012 року включно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що у період з січня 2008 року по червень 2012 року включно ПАТ «Хмельницькобленерго» володіло та мало змогу використовувати належне йому на праві власності майно, а саме реконструйовану електричну підстанцію ПС 110/35/10 вартістю 3 487 464 грн., яка розташована у АДРЕСА_1. Під час володіння та користування його майном відповідач не ніс витрат, пов`язаних з орендною платою за користування цим майном, які він мав би понести у разі володіння і користування вказаним майном на законних підстав.

Тому позивач, зазначав, що розмір орендної плати є доходом відповідача, який він безпідставно набув та у зв`язку з чим відповідно до положень ст.1214 ЦК України зобов`язаний повернути на користь позивача, за період з січня 2008 року по червень 2012 року включно з урахуванням інфляції в розмірі 3 241 432 грн.16 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Апелянт вказує, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту використання належного йому майна відповідачем та отримання доходу від такого використання, є неправильним, оскільки при таких правовідносинах, які склалися між сторонами, достатньо лише факту незаконного володіння таким майном, який було встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду щодо того, що власник електромереж зобов`язаний вести облік витрат пов`язаних з експлуатацією та утриманням технологічних мереж спільного користування, при цьому зазначив, що до обрахунку можливого доходу, який міг отримати відповідач, він застосував вартість електротехнічного обладнання, матеріалів та будівельної частини на час їх придбання за біржовою угодою від 09 листопада 2006 року, однак вказана вартість з часом була змінена, у зв`язку з чим визначення розміру можливого доходу позивачем було здійснено на підставі припущення, що вартість майна з часу придбання і до закінчення спірного періоду не змінювалась. Судом не досліджено наявну у матеріалах справи накладну №134 від 09 листопада 2006 року, у якій зазначена ринкова вартість як самого придбаного позивачем трансформатора, так і інших складових трансформаторної підстанції, вартістю без трансформатора 3 487 464 грн., та не враховано, що саме така вартість майна зазначена в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року, а також саме з такої вартості майна виходив експерт-оцінювач, коли оцінював його вартість з урахуванням зносу, станом на 2017 рік.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Хмельницькобленерго» вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, просить залишити оскаржуване рішення без змін. При цьому товариство зазначає, що між позивачем та відповідачем були відсутні орендні правовідносини. Посилання позивача для розрахунку розміру орендної плати на Методику розрахунку орендної плати за державне майно є безпідставним, оскільки майно яке належало позивачу не відноситься до державного чи комунального майна. Відповідач посилається на відсутність доказів, які б свідчили про реальну можливість передачі майна в оренду, що майно щодо якого заявлено позов про стягнення доходів є рухомим, водночас розрахунок вартості доходу від оренди майна здійснено з використанням ставки оренди для нерухомого майна в розмірі 15%, при цьому, позивачем не надано доказів належності майна до нерухомого. Також товариство звернуло увагу, що на думку позивача вартість майна яким він володів на праві власності у період з 01.01.2008 року по 30.06.2012 року становила 3 487 464 грн., проте позивачем не зазначено найменувань майна, щодо якого встановлена вказана ним сума неотриманих доходів, а відтак вартість зазначеного позивачем майна по даній справі відрізняється від вартості, за якою ОСОБА_1 його придбав і також відрізняється від вартості, встановленої ухвалою про зміну способу виконання рішення.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 січня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01.03.2016 року, зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Хмельницькобленерго» повернути ОСОБА_1 протягом календарного місяця поточного року із свого незаконного володіння реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10 кВ, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , до складу якої входить електротехнічне обладнання, матеріали та будівельна частина згідно акта прийому-передачі від 09.11.2006 року, а саме: трансформатор ТДТН-25000/110/35/10 кВ №112658 - 1 шт.; панель дистанційного захисту типу ЭПЗ-1636-67/2 2 шт.; комплект пристрою ТС-ТИ типу МКТ-1Б для телемеханізації П/СТ; диспетчерський пульт з планшетом диспетчерського щита ТМ-100/10 2 шт.; кабель силовий АВРГ 50 м.; кабель контрольний АКВРГ 100 м; кабель контрольний АКВРБГ 100 м; відокремлювач трьохполюсний ОД-110-100 4/с з приводом ПРО 1У1 2шт.; короткозамикач КЗ-110-1У з приводом РПК 1У1 2шт.; розділювач 3-х полюсний РПДН-1б-1000-110- 4 шт.; розділювач 3-х полюсний РНДЗ-2-110 2 шт.; заземлювач в нулі трансформатора ЗОН- 2 шт.; розрядник вентильний РВС 110 з регистром спрацювання 2 шт.; розрядник вентильний РВС-35 8 шт.; розрядник вентильний РВС-15 3 шт.; опорний ізолятор ОНШ-35-3000 2 шт.; спуски і перемикачі зрізом до 300 кв.мм при 3-х проводах в фазі 25 шт.; гирлянда натяжна одноцепна ПС-66 Д 18 шт.; зажим апаратний А4А-185-2 36 шт.; зажим апаратний А2А-185-2 28 шт.; зажим апаратний А1А-185-1 4 шт.; зажим апаратний АА-185-1 2 шт.; трансформатор току ТША-0,5 2 шт.; наконечник кабельний ТА-11-12 80 шт.; провід АС 185/29-0,4 км; стелаж під АБ однозарядний 12 шт.; стелаж під АБ двозарядний 11 шт.; шина мідна кругла d 6 мм 100 м.; ізолятор лінійний штирьовий ТФ-16 36 шт.; панель управління сигналізації - 1 шт.; панель управління трансформатора 2 шт.; панель управління шинних апаратів 1 шт.; панель управління ША-10 кв 1 шт.; панель захисту трансформатора - 2 шт.; панель захисту і автоматики сторони 110кВ 2 шт.; панель АРН трансформатора 1 шт.; панель А4Р ЭПЗ ИЗ2 1 шт.; панель живлення блокування 1 шт.; пристрій ВАЗП 380/260 2 шт.; панель постійного току П-291 2 шт.; трансформатори ТПОЛ -10-05 р 9 шт.; кабель АКВВГ 4*2,5 кв.мм 0,92 км.; кабель АК АВВГ 4*4 0,91 км; кабель АКВВГ 7*2,5 1,14 км.; кабель АКВВГ 7*6 1,125 км.; кабель АКВВГ 10*2,5 2,56 км.; кабель АКВВГ 10*6 0,43 км.; кабель АКВВГ 14*2,5 0,63 км.; кабель ААШВ 1кВ 2*50 0,415 км.; кабель ААШВ 1кВ 2*60-0,02 км; кабель ААШВ до 1 кВ 2*120 - 0,1 км; кабель ААШВ 3*185-0,095 км; кабель ААШВ 3*35 +1*16 0,07 км; кабель ААВГ 3*4 + 1*2,5 0,36 км; кабель ААВГ 3*6 + 1*2,5 = 0,27 км; кабель ААВГ 3*6+1*2,5-0,27 км; кабель ААБ 3*10+1*6-0,2 км ; будівельна частина плита НСП-1 4 шт.; стойка УСО - 1А 44 шт.; стойка УСО-2А 2 шт.; стойка УСО-2А 2 шт.; плита ПН2-1 28 шт.; опора під розрядник РВС-110 ТО-11030 6 шт.; опора під короткозамикач КЗ-110-У1 ТО-110-63 2 шт.; опора під трьохполюсні розє`днувачі ТО-110-67 6 шт.; опора під трьохполюсні відокремлювачі ТО-110-68 - 2 шт.; опора під шинну опору ШО-ПО ТО-110-35 8 шт.; опора під однополюсний заземлювач з розрядником РВС-35 ТО-110-46 2 шт.; фундамент під трансформатор ФТН-1 2 шт.; опора під розрядники РВС-35 ТО-35-32 2 шт.; металоконструкція загальною вагою 4983,5 кг. в належному вигляді, справному та працездатному стані всіх вузлів та агрегатів.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини справи, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним рішенням встановлено, що згідно біржового договору купівлі-продажу ОСОБА_1 09.11.2006 року придбав у ПМП «Юнар» реконструйовану підстанцію 110/35/10 кВ, загальною вартістю 3 963 784 грн.38 коп.

Згідно акта приймання - передачі від 09.11.2006 року ПМП «ЮНАР» передало, а від громадянина ОСОБА_1 прийняв ФОП ОСОБА_1 реконструйовану підстанцію 110/35/10 кВ, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , територія Шепетівського РЕМ із вищезазначеним складом. Про зміну власника ПМП «ЮНАР» повідомило Голову правління ВАТ «Хмельницькобленерго» листом від 27.10.2006 року, а ОСОБА_1 - листом від 10.11.2006 року.

Однак в період з 1 січня 2008 року по 30 червня 2012 року вказана реконструйована підстанція 110/35/10 кВ , яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , територія Шепетівського РЕМ без достатніх правових підстав перебувала у володіння відповідача та ним використовувалась.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.12.2015 року в справі № 686/8864/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача приватне підприємство «Енергокомплект» про витребування майна із чужого незаконного володіння, шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 вартості підстанції в сумі 268196 грн. та 9500 грн. судових витрат.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову у цій справі є стягнення з АТ «Хмельницькобленерго» безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав належною на праві власності позивачу реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ за період з 1 січня 2008 року до 30 червня 2012 року.

Таким чином відносини з фактичного користування реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що оскільки між сторонами склались відносини з фактичного користування реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ без укладеного договору оренди, то за змістом норм ст. 1212 Цивільного кодексу України власник підстанції має право на отримання недоотриманих доходів за користування відповідачем його майном без достатніх правових підстав.

За змістом загальних положень цивільного законодавства особа може користуватись майном іншої особи на договірних засадах безоплатно або платно. Платне користування чужим майном здійснюється на підставі договору оренди.

Отже в разі правомірного набуття відповідачем права користування майном позивача він мав сплачувати останньому орендну плату, однак позивач не передавав відповідачу в платне користування на підставі договору оренди вказане майно, яке йому належить на праві власності, не передавав відповідачу вказане майно і в безоплатне користування, а відповідач без достатніх правових підстав, без дозволу позивача користувався даним майном.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що позивач неотримав доходи від використання відповідачем без достатньої правової підстави його майна саме у вигляді орендної плати, про що зазначено в позовній заяві з врахуванням того, що відносини між сторонами є кондиційними.

При цьому за п. 7 Постанова Кабінету міністрів України, від 04.10.1995, № 786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", в редакції на час виникнення спірних правовідносин розмір річної орендної плати у разі оренди іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально визначеного майна, встановлюється за згодою сторін, але не менш як 10 відсотків вартості орендованого майна за результатами незалежної оцінки, а у разі, коли орендарем є суб`єкт малого підприємництва, - не менш як 7 відсотків вартості орендованого майна за результатами такої оцінки.

У відповідності до ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Оскільки правовідносини між сторонами не були врегульовані відповідним договором оренди чи норами цивільного законодавства, то суд вважає за можливе при вирішенні спору застосувати Постанови Кабінету міністрів України, від 04.10.1995, № 786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу".

Інших доказів в підтвердження своїх вимог позивач в силу вказаних обставин надати не міг, а відповідач в свою чергу не спростував таку позицію позивача та в свою чергу не надав відповідних доказів щодо визначення розміру витрат чи можливих витрат на оренду підстанцію, що на думку Верховного Суду мав би зробити в даній цивільній справі, як зазначено в постанові Верховного Суду, ухваленій в даній цивільній справі.

В своїй позовній заяві позивач вважає реконструйовану підстанція ПС 110/35/10 нерухомим майном та відповідно з врахуванням цього визначав розмір неотриманої орендної плати за її користування.

Згідно ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначенням. Рухомими речами є речі, які вільно можна переміщати в просторі.

За нормами ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухомі речі, виникнення цих прав, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року реконструйована підстанція ПС 110/35/10 є рухомим майном, оскільки складається з окремих вузлів, деталей та агрегатів і може бути переміщена без знецінення та зміни їх призначенням.

Крім того у встановленому ст.. 182 Цивільного кодексу України порядку позивач не зареєстрував своє право власності на вказану підстанцію як на нерухоме майно, що теж свідчить про те, що спірний об`єкт є рухомим майном.

З врахуванням даної обставини та п. 7 Постанова Кабінету міністрів України, від 04.10.1995, № 786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", в редакції на час виникнення спірних правовідносин розмір орендної плати за її користування має визначатись в розмірі 10 % річних від її вартості.

Попередніми рішеннями судів встановлено, що вартість реконструйованої підстанція ПС 110/35/10 складала 3 963 784 грн. 38 коп. 10% від даної суми становить 396 378,44 грн.

Таким чином розмір неотриманої позивачем орендної плати за період з 1 січня 2008 року по 30 червня 2012 року складає 1 783 702,98 (396 378,44х4 +396 378,44/12х6).

Крім того інфляційні втрати складають за період 1 січня 2008 року по 30 червня 2012 року 187450,77 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що права позивачі безпідставним користування його майном відповідача з 1 січня 2008 року по 1 липня 2012 року були порушені і позивач має право на стягнення з відповідача неотриманих доходів з урахуванням інфляційних втрат за цей період в загальній сумі 1 971 163,75 грн., а висновки суду першої інстанції про недоведеність позову та відмови в позові з цих підстав є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Разом з тим згідно з частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права (у разі його порушення, невизнання або оспорювання) та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Як встановлено апеляційним судом позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та він має на отримання доходів від використання його майна відповідачем без достатніх правових підстав.

Однак як вбачається з матеріалів справи про порушення свого права, безпідставне користування відповідачем його майном ОСОБА_1 могло бути відомо та було відомо ще з 1 січня 2008 року і по 30 червня 2012 року, однак з позовом до суду він звернувся лише 1 серпня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 257 Цивільного кодексу України.

У письмовому відзиві на позов відповідач просив суд при вирішенні спору застосувати позовну давність.

Твердження позивача, що він не знав, що майно перебуває ще з 2006 року в користуванні відповідача, не можуть бути взяті до уваги, оскільки сам позивач у відповіді на відзив вказував, що сторони перебували у переддоговірних відносинах з 2006 по 2010 рік обмінювались листами з приводу укладенні певних договорів, що свідчить про його обізнаність про перебування майна в користуванні відповідача ще з 2006 року.

Посилання позивача на наявність між сторонами переддоговірних відносинах, рішення судів щодо укладення договорів оренди вказаної підстанції теж не можуть бути взяті до уваги, так як дані правовідносини виникали не між ОСОБА_1 як фізичною особою та відповідачем, а між юридичними особами та відповідачем. До суду з позовом в даній цивільній справі ОСОБА_1 звернувся як фізична особа.

Що стосується пояснень позивача в тому ж відзиві про триваючий характер правовідносин, то в даному випадку позивач просить стягнути недотримані доходи у вигляді неотриманої орендної плати за конкретний період з 1 січня 2008 року по 30 червня 2012 року, а не просить захистити його права як власника на володіння майном. Такі його права були захищені іншими судовим рішеннями, а саме на час подання позову вже існували рішення судів, якими зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Хмельницькобленерго» повернути ОСОБА_1 протягом календарного місяця поточного року із свого незаконного володіння реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10 кВ та змінено спосіб виконання даного рішення на сплату відповідачу вартості вказаного майна.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права. З ухваленням нового судового рішення про відмову в позові за спливом строків позовної давності звернення позивача до суду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова