СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/784/18
Провадження №2-о/547/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року смт.Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Совєтовій І.І.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Чинчика С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Семенівка в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Семенівська селищна рада Семенівського району Полтавської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту її спільного проживання разом із гр-нкою ОСОБА_2 на час смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 . Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що гр-нка ОСОБА_2 , як спадкодавець, за життя мала зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 , однак у зв?язку із погіршенням її стану здоров'я заявник забрала ОСОБА_2 проживати до себе в будинок, розташований по АДРЕСА_1 , де і здійснювала за нею догляд до дня смерті разом з чоловіком. Після смерті ОСОБА_2 вона звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадкових прав на належний ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, який вона заповідала їй за життя, однак приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням доказів прийняття спадщини. За вказаних обставин, заявник змушена звернутись до суду з метою встановлення вказаного вище юридичного факту, від якого залежить реалізація її прав, як спадкоємця за заповітом, оскільки відповідно до положень ст.1268 ЦК України спадкоємець, який на час смерті спадкодавця проживав разом з ним, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 повністю підтримала подану до суду заяву та прохала суд її задоволити.

В судовому засіданні 13.08.2019 року представник заінтересованої особи Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області зазначив про відсутність у нього відводів головуючому судді та секретарю судового засідання та не заперечував проти оголошення перерви з метою надання заявником додаткових доказів. В подальшому в судове засідання 24.09.2019 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду цивільної справи за відсутності представника заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення заявника, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та показання свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом по справі встановлено, що заявник по справі ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 24.05.2005 року, де проживає і дату розгляду справи (а.с.4, 46).

Відповідно до договору купівлі-продажу однієї другої частини житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого 16.06.2004 року державним нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори Трембач Н.В., гр-нка ОСОБА_2 придбала одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими по АДРЕСА_2 (а.с.9).

Вказану частину житлового будинку з надвірними будівлями гр-нка ОСОБА_2 за життя заповідала заявнику ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_1 ), виданого Веселоподільською сільською радою Семенівського району Полтавської області, гр-нка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Паніванівка Семенівського району Полтавської області у віці 76 років (а.с.5).

Як вбачається із довідки №943, виданої виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області від 17.07.2018 року, гр-нка ОСОБА_2 була зареєстрована по АДРЕСА_2 , однак на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації не проживала (а.с.7).

Відповідно до довідки №783 від 01.08.2019 року, виданої виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Полтавської області, гр-нка ОСОБА_2 з 16.02.2004 року по 2007 рік проживала за адресою: АДРЕСА_2 . До дня смерті проживала у родичів в смт.Семенівка Полтавської області (а.с.45).

Судом по справі також встановлено, що згідно повідомлення приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Н.В. від 19.07.2018 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з ненаданням заявником доказів прийняття спадщини (а.с.10).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Н.В. від 15.08.2019 року спадкова справа на майно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась (а.с.54).

Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які дали суду показання про відомі їм обставини справи.

Свідок ОСОБА_3 суду дала показання про те, що проживає по АДРЕСА_3 та є сусідкою заявника ОСОБА_1 .. Будучи в них вдома неодноразово бачила стареньку жінку на ім`я « ОСОБА_2 », яку заявник з чоловіком доглядали. Поховання здійснювала заявник з чоловіком (а.с.33).

Свідок ОСОБА_4 суду дав показання про те, що проживає по АДРЕСА_5 , та пам?ятає, що в сім?ї ОСОБА_1 , які є його сусідами, проживала їх родичка на ім`я « ОСОБА_2 ». Спочатку вона проживала в с.Паніванівка, а потім захворіла і її забрали до себе ОСОБА_1 (а.с.33-34).

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що знав особисто ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище якої було « ОСОБА_2 », оскільки разом з нею працював на комплексі. Спочатку вона проживала в с.Паніванівка, а коли вже була на пенсії та захворіла, її забрали до себе проживати заявник з чоловіком в АДРЕСА_1 . Неодноразово відвідував ОСОБА_2 за місцем її проживання в смт.Семенівка. Проживала в сім?ї заявника близько одного року перед смертю. Поховання ОСОБА_2 здійснювали з будинку заявника. Він був особисто присутній на похороні (а.с.61).

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що померла ОСОБА_2 працювала разом з її матір?ю на цукровому заводі. Оскільки вона і заявник по справі є однокласницями та товаришують і їх будинки знаходяться по сусідству, вона часто приходила додому до подруги за адресою: АДРЕСА_1 , і бачила як заявник з чоловіком здійснюють догляд за ОСОБА_2 , зокрема, роблять їй масаж, оскільки остання на ходила. Поховання ОСОБА_2 здійснювала сім?я ОСОБА_1 зі свого будинку (а.с.61-62).

Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявлених нею вимог, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.п.3.22 п.3 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З урахуванням викладеного, за відсутності письмових доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання заявника за однією адресою із гр-нкою ОСОБА_2 , як спадкодавцем на день її смерті, та відмови приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з непідтвердженням заявником дотримання строків прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що звернення заявника ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, від якого залежить реалізація її прав, як спадкоємця, здійснено у спосіб, передбачений законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

За змістом ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

При цьому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (абз.2 ст.2 Закону).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця ОСОБА_2 за однією адресою з місцем проживання заявника ОСОБА_1 не може бути доказом того, що вони не проживали разом на день смерті спадкодавця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставини не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з урахуванням доведення обставин, встановлених ч.3 ст.1268 ЦК України іншими належними і допустимими доказами відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 10 січня 2019 року в цивільній справі №484/747/17 та відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення заявленої ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час смерті останньої, що безпосередньо підтверджується письмовими доказами: довідками органу місцевого самоврядування про відсутність ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання на час смерті, а також показаннями свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили факт проживання заявника ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час смерті останньої.

Крім того, судом при розгляді даної справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Таким чином, заявник ОСОБА_1 наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, свідчать про наявність обмеження її права на подання нотаріусу документів щодо підтвердження прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ..

На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується заява ОСОБА_1 , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд, дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що заявником ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 352 грн. 40 коп., що підтверджено належним письмовим доказом по справі (а.с.1).

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз?яснень п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат у цих справах не застосовуються.

З огляду на викладене, судові витрати у виді сплаченого заявником ОСОБА_1 судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а саме: на день смерті останньої 08 червня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати у виді сплаченого заявником ОСОБА_1 судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. відшкодуванню не підлягають.

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Семенівська селищна рада Семенівського району Полтавської області, місцезнаходження: вул.Незалежності, буд.№44А смт.Семенівка Полтавської області, поштовий індекс 38200, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22538295.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Полтавського апеляційного суду або через Семенівський районний суд Полтавської області.

Повне рішення суду складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий С.Ю.Атаманова