ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1155/17
Провадження № 22-ц/4820/1008/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 676/1155/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року (суддя Бондар О.О.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що між банком та ОСОБА_1 11.05.2012 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

В свою чергу, відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти в повному обсязі для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а тому станом на 31.01.2017 утворилась заборгованість у розмірі 14205,80 грн., яка складається з: 271,93 грн. заборгованість за кредитом; 9546,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3235 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 652,66 грн. штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14205,80 грн. та судові витрати.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14205 грн. 80 коп. та судових витрат в сумі 1600 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачем було доведено факт укладення між банком та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й з умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Зазначає, що доказів того, що відповідач не був ознайомлений з умовами та тарифами банку останній не надав. Посилається на те, що відповідач не оскаржував кредитний договір, а погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі та довідкою про зміну умов кредитування та випискою по кредитному рахунку. Крім того, як зазначає апелянт, банком не було пропущено термін позовної давності в частині стягнення неустойки, оскільки суд не звернув уваги на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається із наступного дня після спливу строку дії картки.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, 11 травня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 8).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 9-24).

01.07.2013 року відповідачем сплачено 1972 грн. на погашення заборгованості за кредитом (а.с. 71).

За розрахунком банку станом на 31.07.2017 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 14205 грн. 80 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 271 грн. 93 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 9546 грн. 21 коп.; заборгованість за пенею та комісією 3235 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 652,66 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 6-7).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідач сплатив заборгованість за кредитним договором, що є значно більше ніж заборгованість по тілу та відсотках, сплата комісії умовами договору не передбачена, крім того, позивач АТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем щодо вимог про стягнення неустойки.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитись в повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по відсотках та штрафів, є необґрунтованими з огляду на таке.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із заяви позичальника ОСОБА_1 від 11.05.2012 вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена, відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, умови настання відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, зміну умов кредитування, строки повернення кредиту, тощо.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, комісією та штрафи за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 травня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

При застосуванні до спірних правовідносин норм права апеляційний суд, відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафів, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо сплати процентів та відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Оскільки суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача щодо стягнення штрафів, однак відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині через сплив позовної давності, та дійшов висновку щодо необхідності нарахування відсотків в розмірі 20,40 % річних та їх фактичну сплату, що є помилковим, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення відсотків та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту та комісії.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення відсотків та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках та штрафів за кредитним договором від 11.05.2012 відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ О.І. Талалай

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції Бондар О.О. Провадження № 22-ц/4820/1008/19

Доповідач П`єнта І.В. Категорія № 27