Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 465/458/15

провадження № 61-11019св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Львівське комунальне підприємство «Новатор-Ремпроект»,

третя особа - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року у складі судді Ванівського Ю. М. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Львівського комунального підприємства «Новатор-Ремпроект» (далі - ЛКП «Новатор-Ремпроект»), третя особа - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 20 вересня 2004 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та з 10 вересня 2013 року обіймала посаду інженера-інспектора. В період з 22 грудня 2014 року по 01 січня 2015 року вона перебувала на лікарняному, однак після виходу на роботу дізналася, що 22 грудня 2014 року її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку із скороченням штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки роботодавець не повідомив її за два місяці про скорочення та не запропонував іншої роботи на підприємстві. Крім того, відсутні докази, які б свідчили про те, що в ЛКП «Новатор-Ремпроект» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: визнати незаконним та скасувати наказ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників ЛКП «Новатор-Ремпроект» в частині скорочення посади інженера-інспектора; визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення; поновити її на посаді інженера-інспектора ЛКП «Новатор-Ремпроект»; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також 5 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не доведено протиправності дій відповідача при її звільненні з роботи та порушення її трудових прав. В ЛКП «Новатор-Ремпроект» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці. 20 жовтня 2014 року на оперативній нараді директор ЛКП «Новатор-Ремпроект» ознайомив колектив підприємства з наказами від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників» та від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про попередження про звільнення з робити 22 грудня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України», однак позивач відмовилася поставити свій підпис про ознайомлення з ними. Таким чином, ОСОБА_1 була своєчасно попереджена про своє звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Берези В. І., Штефаніци Ю. Г. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 грудня 2014 року № 12-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-інспектора ЛКП «Новатор-Ремпроект» з 22 грудня 2014 року. Стягнуто з ЛКП «Новатор-Ремпроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 698,36 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року касаційну скаргу ЛКП «Новатор-Ремпроект» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року в частині вирішення позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про визнання незаконним і скасування наказу про скорочення штату працівників залишено без змін.

Судове рішення касаційного суду мотивоване тим, що скасовуючи наказ про звільнення з роботи позивача, поновлюючи її на роботі, стягуючи на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив з того, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. Проте суд не звернув уваги та не дав оцінки наказу директора ЛКП «Новатор-Ремпроект» від 23 грудня 2015 року № 7-к «Про внесення змін до наказу від 22 грудня 2014 року № 12-к«Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », яким пункт 1 наказу № 12-к викладено в такій редакції: «Звільнити з роботи ОСОБА_1 , інженера-інспектора ЛКП «Новатор-Ремпроект», у зв`язку з скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 05 січня 2015 року - в перший день виходу на роботу після лікарняного». Враховуючи, що вирішення вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залежить від обґрунтованості позову про поновлення на роботі, рішення апеляційного суду в цій частині також підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2016 року апеляційну скаргу ЛКП «Новатор Ремпроект» задоволено. Рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судами апеляційної та касаційної інстанцій встановлено, що оскаржуваний позивачем наказ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників ЛКП «Новатор Ремпроект», на підставі якого ОСОБА_1 була звільнена з роботи, виданий директором підприємства в межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства; процедура повідомлення працівника про наступне вивільнення відповідачем дотримана; наказом директора ЛКП «Новатор-Ремпроект» від 23 грудня 2015 року № 7 «Про внесення змін до наказу від 22 грудня 2014 року № 12-к«Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » дата звільнення позивача змінена на 05 січня 2015 року (перший день виходу працівника на роботу після лікарняного). Враховуючи вказані обставини, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без змін.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не вирішена позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників ЛКП «Новатор-Ремпроект». В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що в ЛКП «Новатор-Ремпроект» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці. Крім того, директор підприємства не мав права видавати вказаний наказ без погодження з Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. При скороченні чисельності штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. В резолютивній частині рішення апеляційний суд вказав, що задоволенню підлягає апеляційна скарга ЛКП «Новатор-Ремпроект». Однак рішення суду першої інстанціїоскаржувала вона, а не відповідач.Крім того, подану нею апеляційну скаргу розглянула колегія суддів, до складу якої увійшла суддя Мельничук О. Я., яка була головуючим під час попереднього розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції.

У лютому 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не доведено протиправності дій відповідача при її звільненні з роботи та не надано доказів порушення її прав. Трудовим законодавством не заборонено звільняти працівника в перший день виходу на роботу з лікарняного. Крім того, наказом від 08 липня 2016 року № 12-к позивача було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Франківського районного суду міста Львова.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 лютого 2018 року справу № 465/458/15 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення (частина четверта статті 401 ЦПК України).

Згідно з частиною сьомою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року) суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретної справи визначається в порядку, встановленому частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який ураховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішення для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого ставиться питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом (частина третя статті 11-1 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу.

Встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року було скасоване рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року, ухвалене у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Берези В. І., Штефаніци Ю. Г. Справу № 465/458/15 направлено на новий апеляційний розгляд.

Протоколом автоматизованого розподілу справи № 465/458/15 між суддями визначено нову колегію суддів у складі: Крайник Н. П., Кабаля І. І., Савуляка Р. В. (том 2, аркуш справи 50).

У зв`язку з перебуванням судді Кабаля І. І. у довготривалій відпустці протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів вказаного суддю замінено на суддю Шеремету Н. О. (том 2, аркуш справи 60).

Згідно з журналом судового засідання від 01 вересня 2016 року справу № 465/458/15 було розглянуто колегією судів у складі: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Савуляка Р. В., однак згідно з підписаним текстом рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2016 року воно було ухвалено колегією судів у складі: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Мельничук О. Я.

Таким чином, у цій справі оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу,що є порушенням норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов