П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року місто Київ

справа № 758/16790/18

провадження №22-ц/824/11682/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 17 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Войтенко Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за час, що передував стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за час, що передував стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття .

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 18 червня 2013 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. 17 вересня 2018 року Подільським районним судом м.Києва видано судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача в розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В той же час, як зазначає позивач, протягом періоду від дати фактичного припинення сімейних відносин (27 вересня 2017 року) до 12 грудня 2018 року (дата перерахування коштів Подільським ВДВС) матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надавав. За весь цей спірний період відповідач перерахував на утримання сина 5040 грн.67 коп., яких було недостатньо на утримання сина. Дитина повністю знаходилась на утриманні позивачки, а відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надавав, від сплати аліментів всіляко ухилявся, участі в утриманні сина не приймав, тоді як інших неповнолітніх дітей, окрім спільного сина, а також непрацездатних батьків відповідач не має, аліментів нікому не платить.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.191 СК України позивачка ОСОБА_1 просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини за період з 27 вересня 2017 року по 23 травня 2018 року у розмірі ј частини заробітку.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 17 травня 2018 року ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за час, що передував стягненню аліментів на утримання дитини до її повноліття, - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилалась на те, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, які мають суттєве значення для правомірного її вирішення. Зокрема посилається на те, що вона 22 листопада 2017 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Проте, 15 січня 2018 року цей позов був залишений без розгляду та повернутий їй. Подачею позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів вона вжила всіх допустимих дій для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. Враховуючи такі обставини, вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо недоведеності факту ухилення відповідачем від сплати аліментів на утримання дитини.

Правом на подання відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 18 червня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 789, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві.

Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення № 703/3891/17 Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2018 року.

Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24 листопада 2016 року.

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що стало підставою для стягнення аліментів на утримання дитини з батька у судовому порядку.

Крім того, установлено, що судовим наказом від 9 серпня 2018 року Подільського районного суду м.Києва на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти у розмірі ј частини доходів відповідача, починаючи з 24 травня 2018 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано суду доказів про те, що вона зверталася до відповідача з вимогою надати кошти на утримання дитини, а відповідач, в свою чергу, ухилявся від сплати аліментів з вересня 2017 року. При цьому, суд звернув увагу на те, що відповідач все ж таки надавав кошти на утримання дитини, про що сама позивачка зазначала в позовній заяві, а відтак відсутні підстави для висновку про наявність факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Надання коштів у розмірі, з яким не погоджується позивачка, не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за десять років.

Такими доказами можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи батька, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв`язку із зловживанням ним спиртних напоїв.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_1 вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від сплати коштів на утримання дитини, позивачем, у передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суд не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що подачею позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивачка ОСОБА_1 вжила всіх допустимих дій для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі дії в розумінні ст..191 СК України не є заходами щодо одержання аліментів з відповідача.

Самі по собі посилання апелянта на те, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який вона самостійно не може забезпечити, а батько, який здоровий та працездатний, може сплачувати аліменти, без доведення позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від їх сплати, не є підставою для стягнення аліментів за минулий час.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 17 травня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус