ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 649/1013/18 Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Номер провадження 22-ц/819/1247/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Полікарпової О.М.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Ігнатенка П.Я.,

секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Верхньорогачицької селищної ради Херсонської області, Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Соловйова В.В. від 25 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності,

встановив:

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, з посиланням на те, 13 травня 2016 року вона придбала у ОСОБА_2 громадський будинок АДРЕСА_2 магазин , який згідно технічної документації має загальну площу 161,6 кв.м. та розташований в АДРЕСА_2 . Позивачка зазначила, що вартість майна вона сплатила одразу ж після купівлі нерухомого майна, про що свідчить розписка ОСОБА_2 від 13 травня 2016 року на суму 68535,00 грн., та прийняла майно. За домовленістю між ними ОСОБА_2 зобов`язалася нотаріально оформити договір купівлі-продажу приміщення магазину, однак цього не зробила і на неодноразові прохання відмовляється це зробити. Доповнила, що після купівлі нерухомого майна вона провела у вищевказаному приміщенні ремонтні та будівельні роботи, використовує його як свою власність, але на протязі всього часу не має змоги оформити право власності на придбаний у ОСОБА_2 громадський будинок, хоча з її сторони були виконані всі умови договору купівлі-продажу, а бездіяльність ОСОБА_2 позбавляє її можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу, зареєструвати його та стати власником придбаного майна. Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу громадського будинку - магазину, розташованого в АДРЕСА_2 , що був укладений 13 травня 2016 року між нею та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на зазначений об`єкт.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2018 року позові вимоги повністю задоволено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Херсонської області судовий збір в розмірі 2114,40 гривень.

В обґрунтування скарги покликається на те, що суд першої інстанції вирішив про права та обов`язки Верхньорогачицької селищної ради, яка не була залучена до участі у справі, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, не обґрунтував у чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно ст. 220 ЦК України, зважаючи на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Таким чином ухилення особи від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу призводить до ненадходження до бюджету та державних цільових фондів податків та зборів , що прямо зачіпає економічні інтереси держави. Крім цього, вказана земельна ділянка у власність та користування ОСОБА_2 або будь-якій іншій особі не надавалася, а спірний об`єкт нерухомості до ухвалення оскарженого рішення взагалі ні за ким не було зареєстровано. Він збудований на земельній ділянці, яка є комунальною власністю Верхньорогачицької селищної ради. Тому спірний договір не може бути визнаний дійсним, так як він не може вважатися таким, що був укладений.

Окрім того, при відкритті провадження у даній справі судом першої інстанції було порушено вимоги цивільного процесуального законодавства України щодо виключної підсудності справи.

До суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області надало до суду письмові пояснення, у яких погоджується з доводами, зазначеними у апеляційній скарзі та просить її задовольнити, рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідач відмовився посвідчувати угоду нотаріально, тому укладений між ними 13 травня 2016 року договір слід визнати дійсним відповідно до частини 2 статті 220, статті 328 ЦК України та визнати за позивачем право приватної власності на придбане нею за угодою нерухоме майно.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 13 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу громадського будинку - магазину літ. А, загальною площею 161,6 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2 , вартістю 68535,00 гривень.

Наведену обставину суд вважав підтвердженою розпискою ОСОБА_2 від 13 травня 2016 року про одержання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 68535,00 гривень та прийняття ОСОБА_1 нерухомого майна.

Факт існування наведеного будинку як об`єкта цивільно-правових відносин суд вважав підтвердженим технічним паспортом, відповідно до якого за наведеною вище адресою розташовано магазин літ. «А», загальною площею 161,6 кв.м.

Відповідно до вимог статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд можу визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Всупереч наведеним положенням цивільного законодавства та роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України щодо застосування статті 220 ЦК України суд не з`ясував, чому спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений та чи не існували передбачені законом перешкоди для його укладення і нотаріального посвідчення.

Так, відповідно до положень статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина 3 статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 ЦК України).

Право на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Матеріали справи не містять правовстановлюючого документа, який би підтверджував право ОСОБА_2 на громадський будинок, що розташований по АДРЕСА_2 та державну реєстрацію цього права компетентним органом.

Натомість у технічному паспорті на наведену будівлю, виготовленому Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехінвентаризація» станом на 03 жовтня 2018 року на замовлення позивача, інформація про попереднього власника відсутня, а в схематичному плані земельної ділянки зазначено про те, що магазин літ. «А» збудовано самочинно.

При цьому зазначена будівля зведена на земельній ділянці, яка в користування ОСОБА_2 в установленому законом порядку не виділялася.

Відповідно до положень статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, не набувши право власності на спірне нерухоме майно в установленому законом порядку, ОСОБА_2 не мала права здійснювати повноваження власника щодо розпорядження цим майном, а звідси договір купівлі-продажу щодо спірного майна не міг бути посвідченим нотаріально.

Не встановивши повно обставини, які мають значення для справи та не застосувавши закон, який регулює відносини, що виникають із права власності на нерухоме майно, суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених частиною 2 статті 220 ЦК України підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову як безпідставного.

Скасовуючи рішення суду із наведених вище підстав, колегія суддів звертає увагу на порушення судом правил територіальної, а саме виключної, підсудності, за якими позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться в селищі Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області, справа не підсудна Великолепетиському районному суду Херсонської області.

Згідно зі статтею 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції сторони не заявили про непідсудність справи, колегія суддів вважає, що за наслідком скасування ухваленого судом рішення відсутні підстави для направлення справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідно до вимог частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, а судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із позивача на користь прокуратури Херсонської області підлягають стягненню понесені на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги судові витрати в розмірі 2114,40 гривень.

За таких обстави суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Верхньорогачицької селищної ради Херсонської області, Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Херсонської області судові витрати на сплату судового збору в сумі 2114,40 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова