ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 640/11409/19

провадження № 22-ц/818/4295/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року в складі судді Якуші Н.В.,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну порядку спілкування з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року, додатковим рішенням цього ж суду від 07 червня 2018 року, був встановлений порядок участі батька - ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : саме без присутності матері, в наступний час: перша, третя субота та неділя кожного місяця з 09 год. до 19 год., включаючи нічні години з 19 год. до 09 год. неділі за місцем реєстрації або проживання батька; 20 календарних днів впродовж літнього періоду для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з батьком; 15 календарних днів впродовж зимового періоду для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з батьком.

З початку 2019 року сину встановлені наступні захворювання: мінімальна мозкова дисфункція, синдром невропатії з гіперактивністю, ознаки підвищеної збудливості кори головного мозку, ознаки венозного стазу в вертебробазилярному басейні. У зв`язку з цим, позивач направила відповідачу повідомлення про неможливість дитини виїжджати за межі м. Харкова найближчим часом та необхідністю проходження щорічного медичного огляду, консультацій, обстежень лікарів та подальшим лікуванням, долучила графік відвідування лікарів. Зазначає, що відповідач на надий час мешкає у м. Києві. Посилаючись на вказані обставини, просила змінити порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний порядок: без присутності матері, визначивши наступний час: перша, третя субота та неділя кожного місяця з 09 год. до 19 год. за місцем реєстрації батька.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити відповідача вивозити сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі м. Харкова та проводити зустрічі та спілкування з дитиною виключно в денний час з 09 год. до 19 год.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, відповідач на даний час мешкає у м. Києві, разом з дружиною та трьома дітьми. Третя дитина в новій сім`ї відповідача - новонароджений, народився в ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимагає підвищеної уваги і участі з боку батьків, двоє інших дітей також малолітні (донька 2015 року, син 2011). Вважає, що їх спільна дитина знаходиться в незнайомій обстановці з чужими людьми та дітьми, постійний шум та активність дітей порушують його психоемоційний стан, порушується сон, підвищується його збудливість, що провокує істерики та напади, що в свою чергу негативно впливає на психічний та моральний стан дитини. Після тривалих відвідувань батька у дитини загострюються хвороби, починаються психічні розлади, напади хвороби, внаслідок чого він вимушений постійно приймати ліки, відвідувати лікаря та психолога. Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з хворобами постійно обстежується та лікується в Комунальному некомерційному підприємстві "Міська дитяча поліклініка № 23" Харківської міської ради.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що за своїм змістом вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними вимогам, які позивач заявив у позові.

22 липня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга, з урахуванням пояснень, мотивована тими ж обставинами, що зазначені у позовній заяві та заяві про забезпечення позову.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року, додатковим рішенням цього ж суду від 07 червня 2018 року, був встановлений порядок участі батька - ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері, у наступний час: перша, третя субота та неділя кожного місяця з 09 год. до 19 год., включаючи нічні години з 19 год. до 09 год. неділі за місцем реєстрації або

проживання батька; 20 календарних днів впродовж літнього періоду для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з батьком; 15 календарних днів впродовж зимового періоду для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з батьком. На початку 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлені наступні захворювання: мінімальна мозкова дисфункція, синдром невропатії з гіперактивністю, ознаки підвищеної збудливості кори головного мозку, ознаки венозного стазу в вертебробазилярному басейні.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Згідно з частиною десятою статті 151 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка за змістом є вирішенням спору по суті, суд першої інстанції правильно застосував норми інституту забезпечення позову.

Крім того, доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Позов стосується зміни порядку спілкування батька ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на підстави, передбачені статтями 149, 150, 152 ЦПК України, ОСОБА_1 заявила клопотання про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вивозити сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі м. Харкова та проводити зустрічі та спілкування з дитиною виключно в денний час з 09 год. до 19 год.

Забезпечення позову в такий спосіб виходить за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Суд першої інстанції врахував, що забезпечення даного позову в обраний позивачем спосіб є вирішенням справи по суті без ухвалення рішення, правильно застосував норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Ухвала Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 149, 150, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова