КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Голуб С.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року про залишення без задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, постановлену під головуванням судді Кирилюк І.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-Дослідний інститут статистичних досліджень», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна служба статистики України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні Державного підприємства «Науково-Дослідний інститут статистичних досліджень» на його правонаступника Державну служба статистики України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про заміну боржника щодо виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2017 року № 757/21831/16.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати її та постановити нову, якою замінити боржника Державного підприємства «Науково-Дослідний інститут статистичних досліджень» на його правонаступника Державну служба статистики України.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що протягом двох років рішення суду про стягнення заробітної плати не виконується. Боржник знаходиться в стадії ліквідації, не має коштів на рахунку і майна, яке може бути реалізоване виконавчою службою з метою виконання рішення суду. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на запити ОСОБА_1 повідомляло, що оскільки ДП «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень» знаходиться в процесі ліквідації, коштів на його фінансування не передбачено. Заявниця вважає, що оскільки боржник немає коштів для виконання рішення суду та відсутнє його фінансування, ДП «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень» фактично вибуло із виконавчого провадження. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на її доводи про те, що ДП «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень» ліквідується на підставі наказу Державної служби статистики України (Держстат). При цьому Держстат, як спеціально уповноважений державний центральний орган виконавчої влади в галузі статистики, приймаючи таке рішення, повинен був передбачити законність зобов`язань держави перед працівниками та контролювати виконання цих зобов`язань.

Від Державної служби статистики України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Держстат посилається на відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження, передбачених частиною 1 статті 442 ЦПК України та частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з частиною 5 статті 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) наразі боржник перебуває в стані припинення, але не припинений (не ліквідований).

Згідно з частинами 1, 2 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Держстат також вважає необґрунтованим посилання заявниці на те, що заборгованість Інституту щодо неї не може бути стягнута органами державної виконавчої служби начебто через відсутність майна та грошових коштів у боржника.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон про гарантії) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема державні підприємства.

При цьому статтею 4 вказаного Закону про гарантії встановлений порядок виконання рішень судів, за якими боржниками є державні підприємства.

Однак заявниця, стверджуючи про перебування виконавчого документа по справі №757/21831/16-ц в органі державної виконавчої служби, не повідомляє ані про закриття державним виконавцем відповідного провадження, ані про передачу рішення суду на виконання за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою.

У разі якщо заявниця вважає, що орган державної виконавчої служби не вчинив певні дії або у разі її незгоди зі змістом таких дій, вона має право оскаржити дії та рішення державного виконавця у визначеному законодавством порядку.

Держстат, не будучи учасником правовідносин у відповідному виконавчому провадженні, не має інформації про стан опрацювання виконавчого документа по справі №757/21831/16-ц компетентними державними органами та стану погашення заборгованості Інституту за ним у визначеному законодавством порядку.

На підставі викладеного у відзиві, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ОСОБА_1 та представник ДП «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень» в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засіданні були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник Державної служби статистики Пальчик В.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що Державне підприємство «Науково-Дослідний інститут статистичних досліджень не ліквідований, як юридична особа, отже Державна служба статистики України не є правонаступником боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року у цивільній справі № 757/21831/16 позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Науково-Дослідний інститут статистичних досліджень» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33496,10 грн.

13 січня 2017 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 січня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53248903 по виконанню виконавчого листа № 757/21831/16, виданого Печерським районним судом м.Києва.

Згідно з частиною 1 статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, законодавство України передбачає низку умов для можливості вирішення питання щодо заміни сторони виконавчого провадження: вибуття однієї із сторін виконавчого провадження; визначення правонаступника сторони, що вибула; ускладнення виконання судового рішення щодо сторони, яка вибула.

Відповідно до статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з частиною 5 статті 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) наразі Державне підприємство «Науково-Дослідний інститут статистичних досліджень» перебуває в стані припинення, але не припинений (не ліквідований).

Згідно з частинами 1, 2 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно керувався наведеними нормами законодавства і дійшов правильного висновку про те, що Державне підприємство «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень» не є ліквідованим, а тому у нього не може бути правонаступника в особі Державної служби статистики.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що саме заміна боржника у виконавчому провадженні є тим «ефективним засобом правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод який забезпечить поновлення її порушеного права й одержання нею бажаного результату, судова колегія зазначає таке.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом із тим, держава, гарантуючи виконання усіх без виключення судових рішень, одночасно встановлює додаткові гарантії для виконання рішень про стягнення коштів зі спеціальних суб`єктів. Так, у 2012 році Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон про гарантії).

Згідно зі статтею 2 Закону про гарантії держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема державні підприємства.

При цьому статтею 4 цього Закону визначено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

ОСОБА_1 стверджуючи про перебування виконавчого документа по справі №757/21831/16-ц в органі Державної виконавчої служби і неможливості виконання рішення суду боржником, разом із тим не повідомляє ні про закриття державним виконавцем відповідного провадження, ні про передачу рішення суду на виконання за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою. У разі якщо ОСОБА_1 вважає, що орган ДВС не вчинив певні дії або у разі її незгоди зі змістом таких дій, вона має право оскаржити дії та рішення державного виконавця у визначеному законодавством порядку.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Натомість, заявницею не надано жодних доказів неможливості виконання судового рішення по справі № 757/21831/16-ц у визначеному законом порядку (а саме згідно із Законом про гарантії) та не зазначено жодної правової підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

Вказані обставини свідчать про передчасність поданої ОСОБА_1 заяви та про відсутність підстав для її звернення щодо заміни сторони виконавчого провадження, а також вказують на помилковість тверджень та необґрунтованість вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383, 442 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: