Справа № 182/4282/19
Провадження № 2/0182/2377/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.10.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

розглянув у підготовчому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Представник відповідача - Савельєва Світлана Дмитрівна на підставі довіреності № 2827 від 02.08.2019 року (а.с.65).

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . За життя батько заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 Матір позивача, яка доводилася дружиною ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті батька, оскільки на дату смерті він був постійно проживав та був зареєстрованим у Ізраїлі. Крім того, спадковий будинок ОСОБА_3 збудував на відведеній для забудови ділянці у 1973 році, проте за життя на оформив право власності на нього. Враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, а також те, що на дату смерті спадкодавець ОСОБА_3 проживав у Ізраїлі та ОСОБА_1 не довела факт прийняття спадщини у нотаріальній конторі, вона вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 - у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2-5).

Від позивача надійшла заява, у якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності (а.с.66).

Представник відповідача з позовом ознайомлена, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно заяви, з урахуванням того, що інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 . відсутні, проти задоволення позову не заперечила (а.с.64).

Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.

Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 року справу передано судді Тихомирову І.В. (а.с.49).

Провадження по справі було відкрито ухвалою судді Багрової А.Г. - у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 у відставку - та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання (а.с.54).Того ж дня направлено запит до КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с.55).

Враховуючи, що представник відповідача фактично визнала позовні вимоги ОСОБА_1 , суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено:

Відповідно до Договору від 22.09.1970 року про надання у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності житловою площею не більше 60 кв.м., посвідченого нотаріусом Другої Нікопольської нотаріальної контори 23.09.1970 року за реєстровим № 2223, батькові позивача ОСОБА_3 надано право безстрокового користування земельною ділянкою загальною площею 480 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12,15-16,17). 31.07.1970 року зазначену земельну ділянку було виділено в натурі, що підтверджується відповідним Актом (а.с.19).

За життя ОСОБА_3 на відведеній йому земельній ділянці побудував житловий будинок літ. «А» загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., літню кухню літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральню літ. «Г», а також спорудження 1-3,5,І, що підтверджується технічним паспортом, виданим Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 09.02.2018 року (а.с.17,21-25).

Відповідно до довідки № 294, виданої головою квартального комітету № 26 м. Нікополь 04.06.2019 року, ОСОБА_3 був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , та 21.07.2001 року знятий з реєстрації у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль (а.с.29).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер в Ізраїлі (а.с.9-11). На випадок своєї смерті він спадковим майном не розпорядився, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданою Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою (а.с.59). Єдиним спадкоємцем першої черги у порядку спадкування за законом є його донька ОСОБА_1

Дружина ОСОБА_3 , яка доводилася матір`ю позивачу, - ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14). За даними Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, заповіти від її імені не посвідчувалися, спадкових справ після її смерті не заведено (а.с.28). Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , судом не встановлено, матеріали справи не містять.

Позивач зверталася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до листа вих. № 2168/02-14 від 10.08.2017 року, Друга Нікопольська державна нотаріальна контора не може видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки нею не надано докази прийняття спадщини, правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, а також нотаріус не має змоги встановити місце відкриття спадщини (а.с.26,27,28).

За даними Комунального підприємства «Нікопольське МБТІ» від 13.06.2019 року, вих. № 1107, від 29.08.2019 року, вих. № 888 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року - не зареєстровано. Згідно з матеріалами архівної справи договір про право забудови від 23.09.1970 року, реєстраційний номер 2223, посвідчений Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, виданий на ім`я ОСОБА_3 , однак відомості щодо здачі житлового будинку з надвірними будівлями до експлуатації відсутні (а.с.20,61).

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_3 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в ред.1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За змістом ст. 526 ЦК України (в ред. 1963 року), місцем визнання спадщини визнається останнє відоме місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , будівництво спірного житлового будинку та надвірних будівель було здійснено у 1973 році (а.с.25).

У 1973 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Дана правова позиція викладена ВСУ у постанові № 6-137цс13 від 18.12.2013 року).

При цьому, відповідно до листа Державної реєстраційної служби № 95-06-15-13 від 12.03.2013 року, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Згідно з листом Державної архітектурно-будівельної інспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України ( 254к/96-ВР ) та Цивільного кодексу України ( 435-15 ) вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спадковий житловий будинок був збудований спадкодавцем відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, на відведеній для цього земельній ділянці, до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а тому померлий ОСОБА_3 набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 86 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. У той же час, відсутність реєстрації права власності спірного будинку позбавляє спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - можливості оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону.

Позивач прийняла спадщину відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК (в ред.1963 року), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 295 голови квартального комітету № 26 м. Нікополь від 04.06.2019 року (а.с.31), а також розрахунковими книжками на оплату рахунків з комунальних платежів (а.с.32-42).

Ринкова вартість спірного об`єкта станом на 20.05.2019 року складає 72000,00 грн., що підтверджується висновком про вартість об`єкта незалежної оцінки, наданої суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерта оцінка майнових прав» (а.с.43).

Факт родинних відносин між позивачем, її батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджений документально (а.с.6-14).

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що позивач є єдиною спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , фактично прийняла спадщину, та беручи до уваги те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями добудований в 1973 році, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 529,549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 4, 12, 13, 141, 206, 263, 265,315 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок літ. «А» загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., літня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г», а також спорудження 1-3,5,І - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення до або через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 01.10.2019 року.

Дані про учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Нікопольська міська рада Дніпропетровської області, , адреса: 53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 3.

Суддя: А. Г. Багрова