КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7367/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року, ухвалене у складі судді Новака А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тереті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 31 травня 2016 року у квартирі АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_2 , і яка розташована поверхом вище, сталося залиття, що призвело зокрема до пошкодження квартири належної позивачу.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 33372,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень; вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування судом норм матеріального права, та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказав, що факт залиття квартири підтверджується належними доказами, а тому підстави для відмови у задоволенні позову у суду першої інстанції були відсутні.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову (т.1 а.с.181-184).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.41-45).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено, що власником квартири АДРЕСА_4 є відповідач ОСОБА_2 ..

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого визнаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом другим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» установлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, указані норми законодавства дають суду апеляційної інстанції можливість дійти висновків про те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Відповідно до вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 лютого1994 року (т.1 а.с.46).

Квартира АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2006 року (т.1 а.с.140).

31 травня 2016 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується актом, складеним комісією у складі трьох працівників ЖЕД-101 від 01 червня 2016 року. Встановлено, що причиною залиття став вихід з ладу пластикового кріплення бачка у туалеті квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 06 червня 2016 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП "Аверті", вартість будівельних матеріалів та будівельно-монтажних робіт, що становить суму збитків, нанесеного у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , складає 33372,00 гривень.

12 червня 2019 року адвокатом Зорич Ганною Анатоліївною, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , у судовому засіданні суду апеляційної інстанції було заявлено клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року призначено у справі оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи поставити питання:

- яка сума реальних збитків (матеріальної шкоди), заподіяних внаслідок аварії (залиття) об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , станом на червень 2016 року та на день проведення експертизи?

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .

05 вересня 2019 року справа повернулась до апеляційного суду з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи, оскільки, як убачається з листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередню оплату за проведення експертизи не виконано.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки позивач є співвласник квартири, його майну було пошкоджено в наслідок протиправних дій відповідача, що підтверджується актом, складеним комісією у складі трьох працівників ЖЕД-101 від 01 червня 2016 року, а розмір збитку підтверджується звітом від 06 червня 2016 року, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи та надано оцінку доказам наявним у матеріалах справи, зокрема щодо перебування відповідних квартир у власності сторін у справі, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що йому заподіяно моральну шкоду відповідачем внаслідок його протиправних дій щодо залиття його квартири та пошкодження майна, що належить йому на праві власності, зазначав, що було витрачено багато часу для усунення вночі наявних пошкоджень та налагодження належних умов для проживання, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, доведення вини особи винної в її заподіянні. Через ситуацію, що виникла із залиттям квартири, у позивача погіршився стан здоров`я, і він був вимушений звертатися за медичною допомогою. Були також зіпсовані гравюри художника Рембранта та німецького художника.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми законодавства у сукупності із матеріалами цивільної справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відшкодування моральної шкоди за своєю правовою природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

З огляду на викладене вище, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції доходить висновку про можливість визначення розміру моральної шкоди у сумі 10000,00 гривень.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору (постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії), апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума у розмірі 1102,40 грн., тобто сума судового збору, що підлягала сплаті за подання до суду позовної заяви, предметом якої є одна вимога немайнового характеру та одна вимога майнового характеру.

Крім того, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума у розмірі 1212,60 грн., тобто сума, що мала б бути сплачена за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції (1102,40 грн. * 110%).

При здійсненні розрахунку судового збору, що підлягає стягненню на користь держави, суд апеляційної інстанції керувався положеннями Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній, станом на дату подання позовної заяви).

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тереті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 33372,00 гривні та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2315,04 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови буде складено «02» жовтня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко