ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5912/15-ц
Провадження № 2/210/51/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» про визнання іпотечного договору недійсним, -
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просила визнати іпотечний договір №0308/0708/71-211-Z-1, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та нею 25 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим №4373 недійсним, стягнути судові витрати у справі.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що 25 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0308/0708/71-211. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня укладено іпотечний договір №0308/0708/71-211-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., та накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві приватної власності. У подальшому 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором та забезпечувальним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Новий кредитор ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час отримання юридичної консультації позивачу стало відомо що договір іпотеки, укладений з ВАТ «Сведбанк», неможна вважати легітимним. Так, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, яка була проведена 01.08.2008 року, а іпотечний договір укладений в той же день, що і договір купівлі-продажу квартири, тобто до моменту державної реєстрації та навіть до моменту повного розрахунку за купівлю квартири. Вчинення правочину - нотаріального посвідчення іпотечного договору до реєстрації права власності на нерухоме майно є порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Закону України «Про іпотеку» та ЦК України, адже на момент укладення не містив належного предмету договору - нерухомого майна , що належить іпотекодавцю (позивачу) на праві власності та зареєстрованому в установленому законом порядку , відтак іпотечний договір слід визнати недійсним, тому позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Відповідач ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» правом надання відзиву на позов не скористався. В запереченнях, наданих 31.05.2016 року зазначив, що при укладенні іпотечного договору сторонами дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності, передбачені ст.203 ЦК України: зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; іпотечний договір укладений повноважними особами; волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; вчинено у формі, яка встановлена законом - нотаріально посвідчена письмова форма; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків - забезпечував виконання зобов`язань за кредитним договором. Під час укладення іпотечного договору дотримано вимоги ст.55 Закону України «Про іпотеку» та п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Право власності позивача на нерухоме майно, яке переходило у іпотеку, було підтверджено договором купівлі-продажу квартири, яке мало стати її власністю після укладення іпотечного договору, що відповідає ч.5 ст.5 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що позивачем порушено строк позовної давності, просила у задоволенні позову відмовити. Правом надання відзиву на позов відповідач не скористався.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.
Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою суду від 22.02.2019 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 здійснено 01.08.2008 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19752399 від 01.08.2008 року (а.с.18).
25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і право вимоги за іпотечним договором №0308/0708/71-211-Z-1 від 25.07.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» (а.с.69).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації AT «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. строком на 02 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно (а.с.70).
Термін здійснення ліквідації банку з 05.10.2015 по 04.10.2020 року, що вбачається з інформації, опублікованої на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб fg.gov.ua.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакція, що діяла на момент виникнення правовідносин) іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакція, що діяла на момент виникнення правовідносин) предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
Крім того, п.38 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року встановлено, що Правочини про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому.
Також, ч.6 ст.55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час укладення договору) іпотечні договори, предметом іпотеки за якими є нерухомість, яка належить третім особам і стане власністю іпотекодавця після укладання такого договору, посвідчуються до моменту оформлення встановленого законодавством документа про право власності іпотекодавця на нерухомість.
Відповідно до правил частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст.215 ЦК України).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Дана норма встановлює загальне правило, за яким правочини як оспорювані, так і нікчемні, вважаються недійсними не з моменту встановлення або визнання цього факту судом, а з моменту його вчинення.
Відтак, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.
Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст.203 ЦК України в редакції чинній на день укладення договору).
Порушень ст.203 ЦК України під час судового розгляду не встановлено, обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити своє право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно в майбутньому.
Таким документом, що підтверджує право позивача на об`єкт нерухомого майна був посвідчений в установленому законом порядку договір купівлі-продажу квартири, якій підлягав державній реєстрації. Таким чином, укладення договору іпотеки раніше державної реєстрації об`єкту нерухомого майна не суперечить вимогам законодавства.
Суд не розглядає питання застосування строків позовної давності, на яке звернув увагу відповідач, оскільки клопотання про застосування строків позовної давності ним не заявлялося.
З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, судом не встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначений договір; спірний договір іпотеки жодною мірою не призвів до звуження обсягу, зменшення чи обмеження прав позивача. Разом із цим, дії позивача щодо оспорювання договору іпотеки через сім років після його укладення та звернення ПАТ «Дельта Банк» з позовом до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором , є нічим іншим, як намаганням позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ухвалою суду від 25.12.2015 року позивача звільнено від сплати судового збору (а.с.24).
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не поданням відповідачем суду розрахунку судових витрат, питання розподілу судових витрат не вирішується.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.1, 5, 55 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.203, 215, 236, 575, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 77, 82, 121, 141, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» про визнання іпотечного договору недійсним - відмовити.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Суддя: Н. Ю. Вікторович