Номер провадження: 22-ц/813/5273/19
Номер справи місцевого суду: 509/4566/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_1 до Державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Полякова Олександра Григоровича (заінтересована особа - ОСОБА_2 ) на дії державного виконавця на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Бочарова А.І. 20 березня 2019 року у м. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із скаргою на дії державного виконавця (т. 4 а.с. 2-5).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 року поновлено скаржнику строк для звернення до суду із скаргою, скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження, зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 509/4566/16-ц виданого Овідіопольським районним судом Одеської області до моменту закінчення розгляду скарги на дії державного виконавця.

20 березня 2019 року скаржниця подала уточнену скаргу на дії державного виконавця, в якій просила суд визнати незаконними дії державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Полякова О.Г щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 20 липня 2018 року в рамках зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 509/4566/16-ц., визнати незаконними дії заступника начальника Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Васильєвої С.О. щодо винесення постанови про арешт грошових коштів боржника, визнати незаконними дії Начальника Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О. щодо звернення до Київського районного суду м. Одеси з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (т. 4 а.с 68-75).

В обґрунтування своєї скарги скаржниця зазначила, що посадовими особами Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області систематично здійснюється порушення норм чинного законодавства України та прав ОСОБА_1 , а саме, 10 серпня 2018 року головним державним виконавцем Поляковим О.Г. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в рамках виконання рішення суду по справі № 509/4566/16-ц. Дана постанова була винесена через півтора місяця з моменту прийняття ухвали судом касаційної інстанції, яка була винесена 25 червня 2018 року, оприлюднена 06 липня 2018 року, і якою до моменту розгляду справи в суді касаційної інстанції зупинялось виконання рішення апеляційної інстанції. 20 липня 2018 року головним державним виконавцем було проведено виконавчі дії та винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Крім того, в самому документі (постанові) було допущено порушення низки положень чинного законодавства, а саме: в постанові зазначена характеристика квартири, яка за його описом знаходиться в задовільному стані, але в квартирі виконавець не був; в постанові не зазначено призначення приміщення; майно боржника (2/3 частини квартири) було передано на зберігання ОСОБА_2 , про що не було належним чином повідомлено боржника. В результаті протиправних дій державного виконавця, накладання арешту на майно боржника, було обмежено законне право заявника, як власника частини об`єкту на розпорядження відповідним майном.

В результаті незаконних дій співробітників Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1 було протиправно позбавлено права на користування власними грошовими коштами, так як 04.01.2019 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про арешт коштів боржника. 08 лютого 2019 року в рамках розгляду справи було прийнято ухвалу про відкриття провадження по справі № 509/4566/16-ц за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Полякова О.Г. та зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 509/4566/16-ц виданого Овідіопольським районним судом Одеської області до моменту закінчення розгляду скарги на дії державного виконавця. 20 лютого 2019 року заступником начальника Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області на виконання зазначеної ухвали суду було зупинено виконавче провадження. Однак, в той же час 06 березня 2019 року Другим Київським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відповідну постанову було направлено на місце роботи боржника та в банківські установи, щодо зупинення арешту грошових коштів. В постанові не було зазначено обмеження стосовно арешту рахунків, на які здійснюється виплата заробітної платні боржника та боржнику не було надіслано копію відповідної постанови.

На теперішній час начальником Другого Київського ВДВС м. Одеса Шевченко Є.О. здійснюються дії, направлені на обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, таке подання було направлено до Київського райсуду м. Одеси.

Також, на думку заявника, державним виконавцем постійно блокується право ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації, а саме право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено у повному обсязі. Заходи забезпечення скарги, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 року, а саме: зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №509/4566/16-ц, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області до моменту закінчення розгляду скарги на дії державного виконавця, - скасовано (т. 5 а.с145-148).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було повідомлено відповідачів у справі про час та місце слухання справи, чим порушено їх права. Крім того, судом було визнано той факт, що державному виконавцю стало відомо про зупинення стягнення на підставі ухвали Верховного Суду 30 липня 2018 року, однак, зупинення провадження було здійснене державним виконавцем лише через 11 днів. Також, твердження суду першої інстанції про невчинення виконавчих дій після прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження не відповідає дійсності (т. 5 а.с. 153-157).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у Другому Київському відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 509/4566/16-ц, виданих Овідіопольським районним судом Одеської області 03 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 422 525,00 грн. та 5000 грн.

16 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження; про звернення стягнення на майно боржника; про арешт майна боржника, які надіслано сторонам рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначеною у виконавчому документі.

В матеріалах виконавчого провадження, копії якого були надані суду першої інстанції, знаходяться повідомлення з підписом ОСОБА_1 про вручення постанов від 01 червня 2018 р. та 06 серпня 2018 р.

Державним виконавцем було встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме - 2/3 частини квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 .

20 липня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна та складений акт про виклик боржника до відділу.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», про проведення опису майна боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна боржника.

Відповідною нормою статті не передбачено обов`язкове проникнення до житлової будівлі майна при здійснені його опису.

Частиною 1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» регулюється питання щодо призначення законного зберігача майна, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині 8 ст.56 Закону. Таке майно передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Тобто, дане питання вирішується державним виконавцем на підставі вимог Закону і не може вважатися порушенням прав боржника.

30 липня 2018 року до ВДВС надійшла заява від ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Верховного суду від 25 червня 2018 року про зупинення виконання рішення суду до закінчення розгляду справи судом касаційної інстанції.

31 липня 2018 року державним виконавцем було направлено листа боржнику про надання оригіналу або належним чином завіреної копії даної ухвали Верховного Суду.

10 серпня 2018 року текст ухвали Верховного Суду був роздрукований з реєстру судових рішень та винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомляти виконавцю про повне або часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування.

Вказане спростовує посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що державному виконавцю стало відомо про зупинення стягнення на підставі ухвали Верховного Суду 30 липня 2018 року, однак, зупинення провадження було здійснене державним виконавцем лише через 11 днів, оскільки відповідна заява стягувача про зупинення виконавчого провадження була подана до ВДВС із недоліками - а саме, до заяви не був доданий оригінал або належним чином завірена копія судового рішення суду касаційної інстанції, що унеможливило зупинення стягнення на момент подання заяви.

02 листопада 2018 року постановою державного виконавця поновлено вчинення виконавчих дій.

06 грудня 2018 року від боржника надійшла заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 була ознайомлена з матеріалами, та нею були зроблені фотокопії, що підтверджується відповідною відміткою у виконавчому провадженні. Також, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем здійснювались неодноразові виклики боржника - 16 травня 2018 р., 04 липня 2018 р., 20 липня 2018 р., 03 січня 2019 р. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позиція скаржника щодо блокування її доступу до публічної інформації не знайшла підтвердження матеріалами виконавчого провадження.

02 грудня 2018 року державним виконавцем було направлено подання до Київського районного суду м. Одеси про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, так як боржник не здійснює будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, на виклик не з`являється, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, зазначене подання ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року було залишено без руху, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутнє будь-яке порушення прав скаржника.

04 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову та направлено на підприємство, де працює боржник, про звернення стягнення на заробітну плату.

07 лютого 2019 року на депозитний рахунок відділу надішли кошти.

Відповідно до ч.5 п.1, 3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Тобто, як вірно вказано в ухвалі суду, самою скаржницею порушувались зобов`язання, визначені нормами ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», та не надано державному виконавцю необхідну інформацію - декларацію про доходи, про рахунки у банках та інше.

Положеннями ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

Відповідно до ч.1, 2 п.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем були вжиті усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення.

20 лютого 2019 року, на підставі ухвали суду першої інстанції від 08 лютого 2019 року, виконавче провадження зупинено та виконавчі дії з примусового виконання рішення не проводились.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1, 3 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги у зв`язку із тим, що з наданих до суду першої та апеляційної інстанцій доказів не вбачається, що дії державного виконавця є незаконними.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що судом не було повідомлено відповідачів у справі про час та місце слухання справи, чим порушено їх права. Так, апелянт не є законним представником відповідачів у справі, у зв`язку із чим не може ставити питання про захист їх нібито порушеного права. Крім того, вказані особи до суду за захистом свого права не зверталися.

Безпідставним є також довід апеляційної скарги про те, державним виконавцем вчинялись виконавчі дії після прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження, оскільки жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних фактів апелянтом не надано.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, якій підлягає примусовому виконанню, і здійснено усі передбачені чинним законодавством дії щодо неупередженого, своєчасного та фактичного виконання виконавчого документу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 01 жовтня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе