Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4656/18 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/4656/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Шульгою О.М. в м. Коростені

встановив:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який доводився йому сином, а відповідачу ОСОБА_2 - батьком, відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що його онук - ОСОБА_2 , повинен бути усунений від права на спадкування частини квартири на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки за життя батька, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, ухилявся від надання йому допомоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2019 рокуу задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, проігноровано обставини, на які посилався позивач про те, що відповідач, після розлучення його батьків, не цікавився станом здоров`я батька, його життям і жодного разу не заходив до нього, коли приїздив в м.Коростень, де мешкає його бабця та рідна тітка. ОСОБА_3 , незадовго до смерті, захворів на тяжку хворобу, йому потрібна була моральна допомога, однак ОСОБА_4 , будучи рідним сином, ухилявся від зустрічі з батьком і не мав наміру надавати будь-яку допомогу, хоча такий обов`язок передбачений Конституцією України та Сімейним Кодексом України. Лише після смерті ОСОБА_3 , відповідач приїхав в Україну на похорони батька та з метою прийняти спадщину, наведене свідчить про те, що доля батька його не цікавила. Крім того, суд не врахував, що спірну квартиру в січні 1968 році отримував саме позивач. Разом з тим, в 2007 році дану квартиру він подарував сину ОСОБА_3 , уклавши договір дарування. Однак, не дивлячись на це, позивач продовжує проживати в квартирі, сплачуючи всі комунальні платежі, зробивши в ній ремонт. Таким чином, вважає лише себе власником даної квартири,

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бовсунівський О.В.проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами. Також просив розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності сторони відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів перебування спадкоємця в безпорадному стані та наявності у нього потреби в матеріальній допомозі та сторонньому догляді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 рок у м. Коростені Житомирської області помер ОСОБА_3 , який доводився позивачу ОСОБА_1 сином, а відповідачу ОСОБА_2 - батьком.

Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а тому числі і на квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживає позивач ОСОБА_1 .

З письмових пояснень сторін слідує, що померлий ОСОБА_3 до дня смерті проживав з дружиною ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 .

Спадкоємець ОСОБА_3 був пенсіонером Російської Федерації, отримував пенсію, розмір якої перевищував встановлений законодавством прожитковий мінімум для працездатних осіб, інвалідності не мав, у безпорадному стані у розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України не перебував.

З довідки Коростенської ЦМЛ від 04.10.2018р. слідує, що ОСОБА_3 , 1954 року народження, знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 27.09.2016 р. по 11.10.2016 р., з 28.11.2016 р. по 05.12.2016 р. з діагнозом: тумор шлунку IV кл.г. анемія.

Інших доказів про стан здоров`я ОСОБА_3 , з яких би вбачалась необхідність надання йому сторонньої допомоги через перебування у безпорадному стані через тяжку хворобу, матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій, однак будь-яких доказів умисного ухилення від надання відповідачем допомоги спадкодавцям позивач не надала.

Таким чином, враховуючи, що позивач під час розгляду справи не довів тих обставин, що померлий ОСОБА_3 через тяжку хворобу потребував сторонньої допомоги, звертався за такою допомогою до відповідача, а останній, маючи можливість її надавати, умисно ухилявся від цього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті батька.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, прав і обов`язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з`ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий Судді