Справа № 465/7207/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1166/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Ніткевича А.В., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Лозинського І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 465/7207/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 29.01.2019 року постановленого судом під головуванням судді Ванівського Ю.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (аліментів) за навчання повнолітнього сина,-

в с т а н о в и в :

13 грудня 2017 року позивач по справі ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, який у подальшому уточнив до ОСОБА_2 про стягнення коштів (аліментів) за навчання повнолітнього сина.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29 січня 2019 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину понесених позивачем витрат на навчання сина ОСОБА_3 в розмірі 171 596,91 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. У мотивувальній частині суд посилається на ст.182,185,192,200 СК України, проте, статті 182 і 185 СК регулюють порядок сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Судом при постановленні рішення не враховано її спроможність сплачувати кошти на навчання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Зазначає, що навчання у Німеччині для її сина є недоцільним, оскільки він міг навчатися у м.Львові на такому ж факультеті. Вважає, що ці кошти є додатковими на відміну від коштів, які стягуються як аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Суд не звернув уваги на те, що її син ОСОБА_4 , навчаючись за кордоном, має змогу за законами Німеччини і за традицією німецьких студентів сам заробляти гроші, що він успішно робить, маючи репетиторство та години практики у школі. Суд правовою підставою задоволення позову ОСОБА_1 вбачає обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина на час навчання, що передбачено ст. 199 СК , проте дана стаття покладає такий обов`язок на батьків тільки за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, судом не враховано, що відповідно до ч.3 ст. 199 СК ОСОБА_1 не має права звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_5 не проживає із позивачем, навчання у Німеччині є безкоштовним,позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог щодо платоспроможності відповідача. Судом не взято до уваги, що вона не працює, перебуває на обліку у міському центрі зайнятості, на її утриманні перебуває малолітній син, піклується про двох батьків, які є особами з інвалідністю. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) 08.07.2019 року на апеляційну скаргу поступив Відзив від позивача ОСОБА_1 .

У Відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення про навчання сина ОСОБА_6 за кордоном приймалося ним та відповідачкою спільно під час подружнього життя. Відповідачці відомо, що син навчається на постійній та платній основі з денною формою навчання, а тому твердження відповідачки щодо безкоштовного навчання спрямоване на уникнення сплати половини вартості за навчання сина. Не погоджується із іншими наведеними позивачкою доводами в апеляційній скарзі, оскільки вони суперечать вимогам Сімейного законодавства, основним засадам щодо утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Просить рішення Франківського районного суду м.Львова від 29.01.2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На Відзив позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 27.08.2019 року надіслала Відповідь під заголовком «Заперечення на Відзив ОСОБА_3 ».

Відповідач ОСОБА_2 заперечує повністю кожний пункт Відзиву, мотиви Відзиву вважає голослівним, бездоказовими із сторони позивача. Повністю підтримує доводи апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 1996 року по січень 2018 року.

За час перебування у шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_9 проживає з матір`ю на якого позивач сплачує аліменти, син ОСОБА_8 проживає у м.Бохум Німеччина та навчається у Рурському університеті на денній формі навчання.

Той факт, що син сторін по справі продовжує навчання у Німеччині підтверджується Свідоцтвом про зарахування до Рурського університету м.Бохум від 09.11.2017 року у якому зазначено, що ОСОБА_10 , 1997 року народження зарахований на постійній основі станом від зимового семестру 2015/2016. Кількість семестрів у німецьких університетах 5 (а.с.6). Позивачем додано до матеріалів справи інформацію про суми перерахованих коштів. (а.с.8-12;32-39).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із змісту ст.185 Сімейного кодексу України (далі СК) відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Із матеріалів справи встановлено, що син сторін по справі народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та станом на 05 лютого 2015 року йому виповнилося вісімнадцять років. Позовна заява в суд подана 13 грудня 2017 року про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_2 за 2017- 2018 роки, тобто за період часу, коли ОСОБА_10 , 1997 року народження був повнолітній. Відтак, судом не враховано, що приписи ст. 185 СК поширюються на правовідносини щодо обов`язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей та не можуть розповсюджуватися на правовідносини, які виникли між сторонами щодо утримання повнолітньої дитини.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання врегульовані у главі 16 Сімейного кодексу.

Зокрема, статтею 199 СК визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.201 СК до відносин між батьками і сином, дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Судом першої інстанції не звернуто уваги, що главою 16 СК прямо не передбачено можливість стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, і так само не передбачено застосування ст.185 цього Кодексу до цих відносин, а позов про стягнення з відповідача аліментів на підставі ст. 199 СК позивачем не заявлено.

Враховуючи те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є підставною та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 376 ч.1п.4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення, суд відповідно до ст. 141 ЦПК вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.

За ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч.2 п.2 ст. 141 ЦПК у разі відмови у позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 375, 376 ч.1 п., 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова вд 29 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_2 у стягненні коштів (аліментів) за навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 .

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати по справі за оплату судового збору в сумі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

Р.В.Савуляк