ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5321/19 Справа № 205/8125/17 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй та її брату після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 . Після прийняття спадщини її брат ОСОБА_4 у спірному домоволодінні не проживав, участі в його утриманні не приймав.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак, на її думку, вона має право на належну брату частину домоволодіння в порядку набувальної давності, оскільки відкрито та безперешкодно нею користувалась більш ніж 10 років.

Просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 не заперечував проти володіння позивачем його частиною будинку та не виявляв зацікавленості щодо свого майна. Натомість позивач на протязі 10 років утримувала будинок та за власні кошти провела ремонт. Вважає, що добросовісно заволоділа спірним майном, тому суд необґрунтовано не застосував положення ст.344 ЦК України, які дають правові підстави для визнання за нею права власності.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримала рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВММ № 294353 реєстр-2-1520, посвідченого Другою ДДНК 19.12.2009 р., належить по Ѕ частині домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.14-15).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 11.03.2017 р., актовий запис № 481 (т.1, а.с.8).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді Ѕ частини вищевказаного домоволодіння.

Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , з заявами про прийняття спадщини звернулись його дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.51-69).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Н.А. від 22.12.2017 р. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та наявністю спадкоємців першої черги (т.1, а.с.75).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона на протязі 10 років утримувала спірне майно, ОСОБА_4 не заперечував проти володіння нею його частиною будинку та не виявляв зацікавленості щодо свого майна не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( стаття 214 ЦПК України).

Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Разом з тим, ОСОБА_1 достеменно було відомо про власника спірного майна та той факт, що на це майно претендують дружина та син ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину в порядку, встановленому законом.

З огляду на зазначене, підстави для набуття позивачем права власності за набувальною давністю відсутні, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам законності та підтверджуються матеріалами справи.

Передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені позивачем в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова