ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6003/19 Справа № 197/167/13- ц Суддя у 1-й інстанції - Леонідова О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року про залишення без розгляду та повернення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Широківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Дніпропетровській області, скасування постанов заявнику, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Широківського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії державного виконавця Широківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Дніпропетровській області, скасування постанов (а.с. 1-2).

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року вищевказану скаргу залишено без розгляду та повернуто заявнику (а.с. 5-6).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на подачу скарги, скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення яким задовольнити скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права (а.с. 11-14).

Державний виконавець Широківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області скористався своїм правом на подання відзиву в якому посилається на те, що виконавчий лист № 197/167/13-ц від 13.11.2014 року виданий Широківським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29.01.2013 року і до повноліття дітей, надійшов на виконання 19.12.2014 року.

Постанова про відкриття виконавчого провадження 18.12.2014 року була направлена сторонам, яку ОСОБА_1 отримав, що підтверджується його підписом, також він отримав довідку-розрахунок.

Крім того, ОСОБА_1 звертався з аналогічними вимогами до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується ухвалою суду від 15 листопада 2018 року.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Залишаючи скаргу без розгляду та повертаючи її заявнику суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущений строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Широківського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, оскільки вже станом на серпень-вересень 2018 рік, не отримавши відповіді від виконавчої служби та державного виконавця, заявник був обізнаний про їх бездіяльність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником пропущений строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Широківського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що всвоїй скарзі ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2014 року ВП № 4589177. Просив скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2014 року, постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 19.02.2018 року, постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 15.02.2018 року та постанову про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю від 15.02.2018 року, оскільки у виконавчому провадженні маються численні порушення процесуальних строків з боку державного виконавця та розрахунку заборгованості по аліментам. Проте в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_1 до начальника Широківського ВДВС від 09.08.2018 року та 07.09.2018 року про долучення до матеріалів справи копії чеків та вимоги про усунення порушень з боку державного виконавця, з яких слідує що ОСОБА_1 ще у серпні-вересні 2018 року був обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3-4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Враховуючи вищевказані норми процесуального права, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Суд першої інстанції залишаючи скаргу заявника без розгляду та повертаючи її, правильно виходив із того, що про існування виконавчого провадження № 4589177 ОСОБА_1 було відомо ще у серпні-вересні 2018 року, а зі скаргою на рішення державного виконавця звернувся до суду у березні 2019 року, тобто з пропуском строку, встановленого законом. Заявник не подав до суду першої інстанції клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою, а без вирішення цього питання його скарга не може бути розглянута по суті.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 14 березня 2019 року, а скаргу було направлено поштою до суду 19 березня 2019 року, тобто в межах десятиденного строку, не заслуговують на увагу, так як заявник міг дізнатися про порушення свого права тоді, коли йому стало відомо про існування відкритого щодо нього виконавчого провадження. Крім цього, заявником до апеляційної скарги не надано доказів на підтвердження того, що він вказану постанову отримав лише 14.03.2019 року.

Апеляційний суд не розглядає клопотання заявника про поновлення строку на подання скарги, оскільки він повинен був подати таке клопотання до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд не має повноважень на розгляд скарги по суті, а тому в цій частині апеляційна скарга також не підлягає задоволенню.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визна

Дослідивши наведені обставини та враховуючи приведені норми процесуального закону колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про необхідність залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права судом апеляційної інстанції не встановлено.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року підлягає залишенню без змін.

керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров