Постанова

Іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 569/15160/16-ц

провадження № 61-19616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Адамчо Володимир Святославович, публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року у складі суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ( далі - ВДВС Рівненського МУЮ).

Скарга мотивована тим, що 25 серпня 2015 року державним виконавцем ВДВС Рівненського МУЮ Адамчо В. С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48513299 про примусове виконання виконавчого листа № 2-12281/10, виданого 03 жовтня 2011 року Рівненським міським судом у цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк» про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованості в сумі 161 492 грн 34 коп., судового збору в сумі 1 610 грн 65 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Боржником за даним виконавчим листом є ОСОБА_4 Постановою державного виконавця ВДВС Рівненського МУЮ Адамчо В. С. від 20 квітня 2016 року було повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 закону України «Про виконавче провадження». Проте, 04 жовтня 2016 року державним виконавцем ВДВС Рівненського МУЮ Адамчо В. С. повторно було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52632566 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказувала, що постанови державного виконавця є незаконними, а дії державного виконавця є неправомірними.

Зазаначила, що даний виконавчий лист вперше було пред'явлено до примусового виконання 07 листопада 2011 року, який постановою державного виконавця ВДВС Рівненського МУЮ Герасімчук В. С. від 25 червня 2014 року було повернуто стягувачу. Проте повторно стягувачем даний виконавчий лист було пред'явлено до примусового виконання 18 серпня 2015 року та 04 жовтня 2016 року, тобто з пропуском встановленого законом строку пред'явлення до примусового виконання. Вказувала, що прийняття до виконання виконавчого листа, поданого з пропуском встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку пред'явлення документу до викоання та здійснення виконавчих дій є грубим порушенням вимог чиного законодавства, що тягне за собою визнання незаконними та скасування всіх постанов, які були прийняті в даному виконавчому провадженні. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження ВП № 52632566 відсутня копія довіреності представника стягувача, що свідчить про те, що виконавчий документ поданий до виконання не уповноваженою особою, що є окремою підставою для відмови у прийнятті до виконання даного виконавчого листа.

Просила визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Адамчо В. С. та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 48513299) від 25 серпня 2015 року, про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 квітня 2016 року (ВП № 48513299), про відкриття виконавчого провадження (ВП № 52632566) від 04 жовтня 2016 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 52632566) від 04 жовтня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Адамчо В. С. від 25 серпня 2015 року та від 04 жовтня 2016 року щодо прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 2-12281/10, виданого 03 жовтня 2011 року Рівненським міським судом Рівненської області у цивільній справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення солідарно з ОСОБА_4 заборгованості в сумі 161 492 грн 34 коп., судовий збір в сумі 1 610 грн 65 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Скасовано постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Адамчо В. С. про відкриття виконавчого провадження (ВП № 48513299) від 25 серпня 2015 року, про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 квітня 2016 року (ВП № 48513299), про відкриття виконавчого провадження (ВП 52632566) від 04 жовтня 2016 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП 52632566) від 04 жовтня 2016 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Адамчо В. С. прийняв виконавчий документ до примусового виконання, який було подано стягувачем з пропуском встановленого строку пред'явлення документа до виконання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року скасовано та постановлено ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання стягувачем не пропущено, оскільки після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» в частині визначення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання та не враховано, що 25 червня 2014 року виконавчий лист було повернуто стягувачу, а повторно пред'явлено до виконання 18 серпня 2015 року та 04 жовтня 2016 року, тобто з пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, зазначила, що у добровільному порядку частково сплачує банку заборгованість, тому у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-12281/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в сумі 161 492 грн 34 коп., судовий збір в сумі 1 610 грн 65 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

На виконання даного рішення, 03 жовтня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області ВАТ «Державний ощадний банк України» було видано виконавчий лист про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_4, яка є поручителем солідарно з позичальником. Вказаний виконавчий лист 19 жовтня 2011 року був пред'явлений до примусового виконання.

07 листопада 2011 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 2996800, щодо виконання виконавчого листа № 2-12281/10 від 03 жовтня 2010 року.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Рівненського МУЮ ГерасимчукаВ. С. від 25 червня 2014 року було повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на яке можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Копію вказаної постанови разом з виконавчим документом отримано представником ВАТ «Державний ощадний банк України» 18 травня 2015 року.

18 серпня 2015 року ВАТ «Державний ощадний банк України» було повторно пред'явлено до відділу ДВС Рівненського МУЮ виконавчий лист № 2-12281/10 від 03жовтня 2010 року для примусового виконання.

25 серпня 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського МУЮ Адамчо В. С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48513299 відносно боржника ОСОБА_4 В ході проведених виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, у зв'язку з чим 20 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Копія даної постанови була отримана представником ВАТ «Державний ощадний банк України» 28 вересня 2016 року.

04 жовтня 2016 року ВАТ «Державний ощадний банк України» знову було пред'явлено до виконання виконавчий лист № 2-12281/10 від 03 жовтня 2010 року.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського МУЮ Адамчо В. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52632566, яке перебуває на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця щодо прийняття виконавчого листа 04 жовтня 2016 року, апеляційний суд виходив із того, що після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення перебіг цього строку поновлюється, тобто починається саме новий строк пред'явлення до виконання, тривалість якого встановлена законом на момент видачі виконавчого документу, та не змінюється шляхом зарахування часу, що минув до переривання строку.

Такий висновок суду узгоджується із правильним застосуванням положень статей 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв станом на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою та абзацом 2 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи судів можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Таким чином, переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання зумовлює перебіг нового річного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання без урахування часу, що минув до переривання строку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Правильно визначивши характер спірних правовідносин та норму, що їх регулює, апеляційний суд вірно визначився із тривалістю пред'явлення виконавчого документа до виконання після його переривання; початковий момент перебігу такого строку визначив з дня кожного його поверненнястягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»із правильним застосуванням статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» та дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець, повторно відкриваючи провадження із виконання виконавчого листа діяв відповідно до вимог чинного законодавства України.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги та висновки суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.А. Калараш

В. М. Сімоненко