КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/820/19
Головуючий у першій інстанції - Васильченко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з останньої на його користь грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 21 січня 2019 року складає 2 798 083,20 грн. а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 605 грн.

Одночасно із подачею позову позивачем подано й заяву про забезпечення позову, яку мотивовано тим, що 30 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем укладеного договір позики на суму 100 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 21 січня 2019 року, складає 2 798 083,20 грн. Строком повернення грошових коштів у розписці зазначено 19 січня 2018 року, проте станом на 21 січня 2019 року відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав.

Також позивач вказував, що відповідач всіма можливими способами ухиляється від виконання своїх зобов`язань, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики та при особистих зустрічах відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання. Тому позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , яке належить їй на права власності, а саме:

- квартиру № 50 , об`єкт житлової нерухомості; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

- домоволодіння, реєстраційний номер майна: 18100824, за адресою: АДРЕСА_3; площа земельної ділянки 2028 кв.м.; номер запису: 42-41292 в книзі: 149;

- нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 22) (в літ. А), загальною площею 50,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер майна: 37386063.

Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачену суму судового збору у розмірі 384,20 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено та накладено арешт на майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності, а саме на:

- квартиру № 50 ,об`єкт житлової нерухомості; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

- домоволодіння, реєстраційний номер майна: 18100824, за адресою: АДРЕСА_3; площа земельної ділянки 2028 кв.м.; номер запису: 42-41292 в книзі: 149;

- нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 22 ) (в літ. А), загальною площею 50,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер майна: 37386063.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Дрозд І.В. подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, не пересвідчився що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення, не з`ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що суд обмежився лише посиланням на загальні норми процесуального права та на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 100 000 доларів США, що на думку відповідача, не може бути належним обґрунтуванням того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Також апелянт посилається на те, що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову є передчасним, адже матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивача до відповідача з вимогою про сплату заборгованості та доказів невиконання відповідачем таких вимог.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Дрозд І.В. просила скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - адвокат Дрозд І.В. доводи апеляційної підтримала та просила її задовольнити, та врахувати, що на час винесення оскаржуваної ухвали за виконавчим написом нотаріуса було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 для задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_4 за договором позики грошових коштів, а тому накладення арешту на вказане нерухоме майно може порушити права стягувача та не дозволить виконати виконавчий напис нотаріуса.

Представник позивача у справі ОСОБА_3 , адвоката Зуб М.С. заперечила щодо вказаних доводів апеляційної скарги та пояснень представника та просила залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що позивач у справі ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом мотивував своє звернення тим, 30 листопада 2017 року між ним та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США для особистих потреб. Вказаний факт підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути вказані грошові кошти до 19 січня 2018 року однак зазначених зобов`язань у строк визначений сторонами не виконала.(а.с.12-13).

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник послався на обставини, які дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову та в разі задоволення вказаного позову виконання можливого рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції в цілому погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в частині накладення арешту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 та нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 22) (в літ. А), загальною площею 50,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 відповідає.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 21 січня 2019 року, складає 2 798 083,20 грн (а.с.1-6).

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 посилається на те, що він надав в борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США, проте відповідач у встановлений строк до 19 січня 2018 року взяті на себе зобов`язання не виконала, що, на думку апелянта, свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

З наданого витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно вбачається, що на підставі договору дарування від 12 вересня 2012 року ОСОБА_1 має у приватній власності домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 й загальна вартість вказаного нерухомого майна складає 244 627 грн (а.с.50).

Також у приватній власності ОСОБА_1 перебувають нежилі приміщення з №1 по №5 (групи приміщень № 22 )(в літ.А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.51).

Із вказаної довідки можна дійти до висновку, що загальна вартість домоволодіння, та нежилих приміщень, які належать ОСОБА_1 є меншою ніж сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_3 , тому суд правомірно наклав арешт на зазначене майно відповідача.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про накладення арешту на квартира АДРЕСА_2 , суд першої інстанції, маючи відповідні письмові підтвердження щодо наявності іпотечного обтяження на вказану квартиру не пересвідчився про те, чи не буде перешкоджати вжитий суд захід забезпечення позову реалізації прав іпотекодержателя ОСОБА_4 за договором позики грошових коштів, задоволенню його вимог в частині звернення стягнення на вказане майно.

При апеляційному розгляді справи представник відповідача ОСОБА_2 підтвердила факт видачі нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 для задоволення вимог стягувача за договором позики. Представник позивача зазначених фактів не оспорювала та доказів на спростування зазначених обставин не подавала, тому апеляційний суд приходить до висновку про незаконність ухвали суду першої інстанції в частині забезпечення позову щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про з`ясування судом наявності між сторонами спору, а також відсутності посилань проте, що позивач звертався до відповідача з вимогою щодо повернення коштів є безпідставними, оскільки з поданої заяви та доданої розписки вбачається, що строк виконання зобов`язань настав у січні 2018 року.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що вжиті судом заходи забезпечення позову в не скасованій частині в повній мірі відповідають заявленим позовним вимогам та зможуть забезпечити виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову в межах заявлених позовних вимог і сприяють ефективному захисту або поновленню майнового права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 скасувати та ухвалити в даній частині нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 подану представником ОСОБА_5 щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 відмовити.

В іншій частині ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв