Справа № 754/3856/17 Головуючий 1 інстанція- Лісовський О.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім.Т.Г.Шевченка» на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 13 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім.Т.Г.Шевченка» про визнання права на укладення строкового трудового договору, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім.Т.Г.Шевченка» про визнання права на укладення строкового трудового договору, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що припинення безстрокового трудового договору з позивачкою на підставі наказу відповідача від 23 лютого 2017 року здійснено відповідачем з порушенням її прав та вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13 червня 2019 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за конституційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII із змінами, що знаходиться на розгляді у Конституційному Суді України.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідач ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім.Т.Г.Шевченка» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про зупинення провадження, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Скарга

- 2 -

мотивована відсутністю передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України підстав для зупинення провадження, оскільки всі обставини по справі можуть бути встановлені судом незалежно від рішення Конституційного Суду України. Окрім того, зупинення провадження за п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України на стадії розгляду справи не передбачено і тягне за собою порушення розумних строків розгляду справи, яка розглядається із 2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року відкрите апеляційне провадження за вказаною скаргою.

Відповідно до ч.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року справа призначена до розгляду на 03 жовтня 2019 року в порядку письмового провадження згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, згідно яких апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивачка ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 10 вересня 2019 року. За її заявою копії ухвали та апеляційної скарги з додатками направлені повторно і отримані позивачкою 24 вересня 2019 року. Відзив на апеляційну скаргу від позивачки станом на час розгляду справи до суду не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю вказаних у п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України підстав для зупиненння. При цьому суд з урахуванням предмету позову в цій справі та предмету справи за конституційними скаргами виходив з того, що рішення Конституційного Суду України може суттєво вплинути на розгляд даної справи по суті, незважаючи на ту обставину, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення норм процесуального права.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуальногокодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України

- 3 -

викладено в новій редакції.

В тому числі законодавець більш детально врегулював підстави зупинення судом провадження у справі. Зокрема, якщо за попередньою нормою (п.4 ч.1 ст.201 ЦПК в редакції до 15 грудня 2017 року) підставою зупинення провадження була неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої, то згідно п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) окрім зазначення про можливістьзупинення провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, зоконодавець вказав, що суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, за змістом указаної норми підставою зупинення провадження у справі є виключно об'єктивна неможливість встановлення судом обставин (фактів), які є предметом судового розгляду, та їх оцінку, без вирішення іншої справи.

Як вбачається із матеріалів даної справи, предметом спору є визнання за позивачкою права на укладення строкового трудового договору, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з огляду на безпідставну відмову відповідача в укладенні з нею строкового трудового договору (контракту) без проведення конкурсу згідно п.3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» і як наслідок послідуюче неправомірне припинення з нею трудового договору, хоча позивачка всіляко намагалася в межах вимог закону узгодити умови контракту і направляла підписані в її редакції контракти.

В іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження вирішується питання про відповідність Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII щодо припинення безстрокового трудового договору з керівниками та професійними творчими працівниками закладів культури на підставі п.9 ст.36 КЗпП України, а також щодо укладання із працівниками художнього та артистичного персоналу контракту строком від року до трьох без проведення конкурсу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявність конституційного провадження щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» не впливає на вирішення спору в даній справі про визнання за позивачкою права на укладення строкового трудового договору, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки дозволяє суду на підставі зібраних доказів встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що законодавець передбачив інший правовий механізм врегулювання питань, пов'язаних із визнанням Конституційним Судом України неконституційності нормативних актів, зазначивши у ч.3 ст.423 ЦПК України, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону чи його окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, є підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з виключними обставинами.

- 4 -

Також, згідно із ст.210 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, який із дня відкриття провадження у справі не може перевищувати 60 днів для підготовчого провадження і 30 днів для розгляду по суті.

Розумність строків розгляду справи згідно ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Із матеріалів даної справи вбачається, що провадження у справі відкрите 23 березня 2017 року, тобто справа не знаходить свого вирішення на протязі більш як два з половиною роки. Наведене у свою чергу свідчить про те, що зупинення провадження у справі призведе до порушення розумних строків розгляду справи.

Окрім того, зупиняючи провадження, суд не звернув уваги на те, що згідно приписів ч.3 ст.210 ЦПК України зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті передбачено тільки з підстав, встановлених п.п.1-3 ч.1 ст.251 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 29 травня 2017 року, а отже згідно приписів ч.3 ст.210 ЦПК України зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті за п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України не передбачено.

Суд наведених обставин не врахував і зупинив провадження у справі з порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв'язку із порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім.Т.Г.Шевченка» задоволити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 13 червня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: