ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 645/1235/19

провадження № 22-ц/818/3968/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

третя особа - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2019 року в складі судді Шарка О.П.

у с т а н о в и в:

В березні 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та просила:

- визнати її наймачем квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Харківську міську раду змінити Договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши особу, яка визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням - ОСОБА_5 , 1932 року народження, на нового наймача ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що вона, її мати - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 . З 10 березня 1979 року до червня 2016 року у вказаній квартирі також був зареєстрований основний квартиронаймач - ОСОБА_5 , 1932 року народження, який заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року (справа № 645/1505/16-ц), був визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Після набрання судовим рішенням законної сили вона через Центр надання адміністративних послуг в порядку Закону України "Про адміністративні послуги" звернулася до Харківської міської ради із заявою про зміну Договору найму житлового приміщення шляхом визнання її наймачем квартири АДРЕСА_1 , однак отримала відмову з посиланням на те, що в рішенні суду не зазначено про те, що відповідач викликався до суду через оголошення в газеті. Посилаючись на підстави, передбачені статтями 61, 64, 65, 103, 106 ЖК України, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

10 квітня 2019 року Артамонов Олександр Віталійович - представник Харківської міської ради подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та знаходиться на балансі КП "Жилкомсервіс". Виконавчим комітетом Харківської міської ради не приймалось рішення щодо надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , Договір найму вказаного приміщення з нею не укладався. Позивач у спірній квартирі не зареєстрований, участі у сплаті комунальних послуг не приймав. До позовної заяви не долучено доказів на підтвердження спільного проживання позивача та наймача спірної квартири ОСОБА_5 на час смерті останнього за вказаною адресою. Зазначає, що укладання договорів та відкриття особових рахунків не входить до компетенції сільських, селищних, міських рад. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 22 червня 1998 року № 939, якою був затверджений Типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, у зв`язку з чим фактично договір найму житлового приміщення не укладається.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2019 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано Харківську міську раду змінити Договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши особу, яка визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням - ОСОБА_5 , 1932 року народження, на нового наймача ОСОБА_1 . Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 вселилась у спірне житло як член сім`ї наймача - ОСОБА_5 , який за рішенням суду визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , а тому має право на визнання її наймачем за раніше укладеним Договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача.

05 липня 2019 року Артамонов О.В. - представник Харківської міської ради подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Виконавчим комітетом Харківської міської ради не приймалось рішення щодо надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , Договір найму вказаного приміщення з нею не укладався, у спірній квартирі остання не зареєстрована. Позов є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог, а саме - доказів сумісного проживання, сплати комунальних послуг, ведення сумісного бюджету, письмової згоди усіх членів сім`ї, що проживають разом із наймачем. Зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, віднесені до їх відання; укладення договорів та відкриття особових рахунків до їх компетенції не входять.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2019 року розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини першої статті 274 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64, 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною першою статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Матеріали справи свідчать, що в трьохкімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи, зокрема, ОСОБА_1 з 25 грудня 1996 року.

З 10 березня 1979 року до червня 2016 року у вказаній квартирі також був зареєстрований основний квартиронаймач - ОСОБА_5 , 1932 року народження.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року по справі № 645/1505/16-ц ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вказаним судовим рішенням встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відображається на балансі КП "Жилкомсервіс", обслуговується дільницею № 57 цього підприємства. Квартира не приватизована, правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру в дільниці № 57 КП "Жилкомсервіс" відсутні. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22 липня 1998 року Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану (Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 22 липня 1998 року). ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 10 травня 1979 року. ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Згідно з Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таким обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач вселилась та проживає в спірному житлі з 1996 року, як дочка ОСОБА_5 , який за рішенням суду втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , а тому відповідно до положень статті 106 ЖК України вправі вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним Договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що Харківською міською радою Договори найму житлових приміщень не укладаються, безпідставні, так як міська рада є власником житлового фонду, до якого й відноситься спірна квартира. Отже, прийняття рішень щодо зміни Договору найму входить до компетенції місцевої ради. Крім того, позивачка просила не укласти новий Договір найму, а лише змінити уже існуючий Договір на підставі статті 106 ЖК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 274, 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова