ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1713/17Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/817/914/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю позивачки - ОСОБА_1 , адвоката Каліннікова М.О.

представника відповідача - адвоката Бахір Р.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чортківського районного суду від 27 червня 2019 року (головуючий суддя Парфенюк В.І., повний текст рішення складено 08 липня 2019 року) у цивільній справі № 608/1713/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Чортківської міської ради Тернопільської області про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Чортківської міської ради Тернопільської області про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , її частка становить 23/50 частини будинковолодіння. Інша частина будинковолодіння перебуває у власності сусідки ОСОБА_2 , якій належить 27/50 частки даного будинковолодіння, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці із фактичним розміром 615 кв. м.

Між власниками будинку склався певний порядок щодо користування житловим будинком шляхом його фактичного поділу на квартири за № 1 та за № 2. Щодо порядку користування земельною ділянкою між ними існує спір. Вона хоче скористатись своїм правом на безкоштовну приватизацію присадибної земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, однак між нею і відповідачкою виник спір про порядок користування присадибною земельною ділянкою для отримання її у власність.

Вважає, що як учасник спільної часткової власності на будинковолодіння, в якої на правах приватної власності перебуває 23/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, має право на отримання у власність (безкоштовну приватизацію) частини спільної земельної ділянки у розмірі 0,0283 га, а ОСОБА_2 як власник 27/50 частин будинковолодіння - 0,0332 га. Після проведення судової земельно-технічної експертизи просила встановити порядок користування згідно варіанту №1 Висновку експертизи, виділивши їй в користування земельну ділянку площею 272 кв. м, ОСОБА_2 площею 321 кв. м, а земельну ділянку площею 18 кв. м залишити в спільному користуванні сторін.

Рішенням Чортківського районного суду від 27 червня 2019 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи № 920/18-22 від 30 жовтня 2018 року, за яким ОСОБА_1 (поштовий індекс АДРЕСА_1 ) виділяється в користування земельна ділянка площею 272 кв. м, ОСОБА_2 (поштовий індекс АДРЕСА_1 ) виділяється земельна ділянка площею 321 кв. м, а земельна ділянка площею 18 кв. м залишається в спільному користуванні сторін.

Стягнуто з ОСОБА_2 (поштовий індекс АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 (поштовий індекс АДРЕСА_1 ) 640 (шістсот сорок) гривень понесених позивачкою процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до проведеного 01.11.1982 р. розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 схематично зображеною у викопіровці із плану забудованого кварталу №101 Чортківським міським бюро технічної інвентаризації. Апеляційна скарга мотивована тим, що після відчуження частки житлового будинку з господарськими будівлями, 01 листопада 1982 року, Чортківським МБТІ проведено розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 із визначенням чітких меж власників житлового будинку, що підтверджується викопіровкою із плану забудованого кварталу №101 з будівлями АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Чортківської міської ради №511 від 11.11.1982 р. «Про порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 між співвласниками гр. ОСОБА_3 і гр. ОСОБА_4 », визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками гр. ОСОБА_3 і гр. ОСОБА_4 . Вказане рішення виконавчого комітету Чортківської міської ради є чинним та ніким не скасовано. З того часу, між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який існує і до цих пір. Крім того, ОСОБА_3 більше 10 років тому по фактичних межах виділеної земельної ділянки у 1982 ропі встановила огорожу, і будь-яких спорів щодо меж землекористування між сторонами на протязі 35-ти років не було. Вважає, що судом порушено норми процесуального права, а саме ухвалою від 13 березня 2018 року Чортківським районним судом безпідставно відмовлено у закритті провадження у справі. Висновок суду про існування спору не між тими самими сторонами є безпідставним. Також зазначає, що позивачка в суд за захистом права звернулася у той час, коли право не було порушене. Стверджує, що висновок експерта є упереджений, її не було повідомлено про проведення експертизи, натуральне обстеження земельної ділянки проведено без неї, технічні прилади не застосовувалися, на першій сторінці висновку відсутній підпис експерта. Експерт у жодному із запропонованих варіантів не обгрунтував необхідності відступлення від фактичного порядку користування земельною ділянкою визначеного у 1982 році рішенням виконкому Чортківської міської ради. Звертає увагу на те, що при вирішенні питання судових витрат, суд незаконно стягнув з неї судові витрати, оскільки вона є інвалідом другої групи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду відповідає вимогам закону, а тому підстав для скасування не має. Судом вірно встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку, кожен із співвласників, зареєстрував речове право на свою частку будинковолодіння за результатами виділу її в натурі а щодо порядку користування земельною ділянкою між співвласниками існує спір, ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Висновок Експерта є належним та допустимим доказом, експертиза проведена відповідно до чинного законодавства.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_5 заперечили відносно апеляційної скарги, вважають рішення суду законним а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду щодо вирішення справи по суті таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 5 листопада 1980 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , позивачка є власником 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності на вказану частину жилого будинку зареєстроване в Чортківському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_6 Н ОСОБА_7 В ОСОБА_7 за реєстровим № 219 17 листопада 1980 року.

Власником іншої частини цього будинку (27/50 частини) є відповідачка ОСОБА_2 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням Чортківського районного суду від 22 грудня 2017 року.

Рішенням виконавчого комітету Чортківської міської ради народних депутатів Тернопільської області від 11 листопада 1982 року № 511 «Про порядок користування загальною земельною ділянкою АДРЕСА_1 між співвласниками гр. ОСОБА_3 і гр. ОСОБА_4 » вирішено закріпити за ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0283 га, а за ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0333 га.

Позивачка ОСОБА_1 має намір скористатись своїм правом на безкоштовну приватизацію присадибної земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, однак у них із відповідачкою виник спір щодо порядоку користування присадибною земельною ділянкою.

Під час розгляду справи 29 серпня 2018 року ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області за клопотанням представника позивачки ОСОБА_5 у справі призначено судову земельно-технічну експертизу.

Згідно Висновку № 920/18-22 від 30.10.2018 року за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи, експерт запропонував три варіанти порядку користування земельною ділянкою № 2, 2-А загальною площею 611 кв.м, з урахуванням часток сторін у житловому будинку. Зокрема, згідно першого варіанту цієї експертизи позивачці виділяється в користування земельна ділянка площею 272 кв.м, а відповідачці - 321 кв.м, а земельна ділянка площею 18 кв.м залишається в спільному користуванні сторін.

Постановляючи рішення про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи № 920/18-22 від 30 жовтня 2018 року, суд першої інстанції виходив із наявності між сторонами спору щодо користування земельної ділянкою, розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності встановленого порядку користування нерухомим майном, забезпечення вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном згідно варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи, оскільки за цим варіантом земельні ділянки сторін відповідають їх часткам в праві власності на будинковолодіння, права співвласників щодо користування власністю (нерухомим майном (будівлями і спорудами)) не порушуються, а в спільному користуванні буде знаходитись лише 18 кв.м земельної ділянки.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до положень ст. 30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу частини будинку) при переході права власності на частину будинку земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Відповідно до вимог ст. 42 цього Кодексу в редакції, яка діяла на час виникнення спільної часткової власності сторін на будинковолодіння, використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 30 ЗК України 1990 року.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема, до права користування земельною ділянкою).

Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

З врахуванням зазначених норм права та встановлених обставин у справі, зокрема розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності встановленого порядку користування нерухомим майном, суд правильно встановив порядок користування земельною ділянкою, який відповідає часткам кожного співвласника у нерухомому майні та забезпечує вільне користування кожним зі співвласників належним йому майном згідно варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що спір між сторонами відсутній, а тому висновок про порушене право позивача не грунтується на матеріалах справи є безпідставним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як вбачається із матеріалів справи, зокрема рішень Чортківського районного суду від 10 лютого 2017 року справа № 608/1944/16 -ц, від 28 вересня 2017 року справа №608/927/17, спір щодо користування ОСОБА_1 земельною ділянкою на час пред"явлення нею позову існував.

Твердження апелянта про те, що судом безпідставно відмовлено у закритті провадження у справі, чим порушено вимоги п.3 ч.І ст.255 ЦПК України, є безпідставні, так як не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Зі змісту вищевказаних норм процесуального права вбачається, що однією із основних ознак для їх застосування є факт повторного звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 у даній справі звернулася до суду, де відповідачем є ОСОБА_2 , в той час як в позові 2015 року відповідачем виступав ОСОБА_4 . Отже, стороною по справі є зовсім інша фізична особа.

Посилання апелянта про те, що суд І інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі нібито недопустимого доказу - Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 30.10.2018р. №920/18-22 проведеної судовим експертом Походай І.П., колегія суддів до уваги не приймає, так як встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23 жовтня 2018 року були безпосередньо присутні під час експертного дослідження експертом ОСОБА_8 присадибної земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 , під час чого висловлювали експерту свої міркування та пропозиції. Дана обставина стверджується вступною частиною Висновку експерта №920/18-22 від 30.10.2018р., де вказано, що натурне обстеження об`єктів дослідження проводилось в присутності обидвох сторін по справі. Факт присутності ОСОБА_9 .В при проведенні експертизи не заперечується самим апелянтом.

Не заслуговують на увагу також твердження апелянта про те, що експерт ОСОБА_8 не застосовував будь-яких технічних приладів та засобів при проведенні натурного обстеження земельної ділянки, оскільки встановлено, що 23 жовтня 2018 року під час натурного обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 експерт ОСОБА_8 використовував двох частотний GPS-приймач Leica - GS08PLUS, саме даний прилад вказаний в описовій частині Висновку експерта від 30.10.2018р. №920/18-22.

Інші доводи апеляційної скарги також не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішивши спір по суті прийняв законне та обгрунтоване рішення.

Разом з тим, при вирішенні питання розподілу судових витрат судом першої інстанції помилково покладено обов`язок на ОСОБА_2 про сплату нею судового збору позивачці у справі.

Відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Встановлено, що ОСОБА_2 являється інвалідом II групи, що підтверджується посвідченням, копія якого міститься в матеріалах справи.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд всупереч п.9 ч.І ст.5 Закону України «Про судовий збір», поклав на відповідачку судові витрати, стягнувши в користь ОСОБА_3 640 (шістсот сорок) гривень понесених процесуальних витрат.

Таким чином, рішення суду у цій частині слід змінити.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду від 27 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 640 гривень судового збору в користь ОСОБА_1 змінити. Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку встановленому Кабінету міністрів України судовий збір в сумі 640 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено до 30 вересня 2019 року.

Головуючий -

Судді -