Справа № 127/4238/19
Провадження № 22-ц/801/1970/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуСправа № 127/4238/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Копаничук С.Г., Голоти Л.О.,

за участі секретаря Топольської В.О., скаржниці, позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Чубенко С.В., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позов-ного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року, ухвалене у м. Вінниці в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області за голо-вування судді Луценко Л.В., повний текст якого складений 16 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Служ-би у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. У шлюбі з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народилася донька ОСОБА_3 . Шлюб розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2018 року. Відповідач з позивачкою та донькою тривалий час не про-живає, не веде спільного господарства, не цікавиться їхнім життям, не бере участі у вихованні доньки, зловживає спиртними напоями, не виділяє коштів на утримання дитини, хоча судовим наказом від 10 серпня 2018 року зобов`язаний сплачувати аліменти. Заборгованість з аліментів за період з 25 липня по 18 жов-тня 2018 року становить 2916,00 гривень, станом на день звернення в суд з да-ним позовом заборгованість ще збільшилася. Зазначаючи норми статей 150, 155, 157, 164, 181-184, 192 СК України, ОСОБА_1 просила суд позов задово-лити ( а. с. 3-5 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено ( а. с. 93-96 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасу-вати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Скаржниця вва-жає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального і про-цесуального права та фактичним обставинам справи ( а. с. 98-103, 114-119 ).

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача не скористалися своїм правом на подання від-зивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, представника позивачки адвоката Чубенко С.В., дослі-дивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, пе-ревіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в ме-жах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, ко-легія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підля-гає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимо-гам, є цілком обґрунтованим та законним.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2018 року розірваний. За судовим наказом від 10 серпня 2018 року з від-повідача стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки у роз-мірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомі-сячно, починаючи з 25 липня 2018 року, до досягнення дівчинкою повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому прова-дженню № 57016657 від 31 жовтня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 30 вересня 2018 року становить 2 916,00 гривень. Згідно наявних у матеріалах справи документів відповідач не відвідує школу, де навчається донька, не цікавиться її навчанням, успіхами, за місцем прожи-вання позивачки з донькою сусідами складений акт про те, що ОСОБА_2 не відвідував колишню родину, до доньки не приїжджав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про позбавлення відповіда-ча батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , суд першої інстанції, послав-шись на проголошену Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року Декларацію прав дитини, Конвенцію про права дитини, статтю 164 СК України, роз`яснення пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», наголосив, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як вик-лючний, надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_2 виключно позитивно характеризується по місцю проживання, офіційно не працевлаштований, живе за рахунок тимчасових заробітків зварювальником на будівництві. Станом на 20 березня 2019 року за довідкою державної виконавчої служби у відповідача існувала заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі 4 262,00 гривень. У результаті перевірки судом розміру цієї заборгованості встановлено невірність її обрахування; станом на вказану дату заборгованість складає 992,00 гривні. Розмір заборгованості по сплаті ОСОБА_2 алімен-тів на утримання доньки ОСОБА_3 на даний час є спірним. Суд констатував, що затримки відповідача у сплаті аліментів, сплата їх інколи не в повному обсязі, наявна заборгованість не є цілеспрямованим, умисним ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово від-відував дитину в школі, дарував дитині солодощі, грошові кошти. Це підтвер-джено вчителем ОСОБА_6 , допитаною судом в якості свідка.

Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22 трав-ня 2019 року № 01-00-011-25308 з урахуванням наявності у батька бажання бра-ти участь у вихованні дитини не убачається доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 .

Зваживши усі добуті докази у справі, її фактичні об`єктивні обставини, суд дійшов переконання про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки, оскільки це, зокрема, відповідає ін-тересам дитини. Крім цього у матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача, його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні суду. Останнє є на-лежно умотивованим, у ньому надана правильна юридична оцінка усім дово-дам, аргументам обох сторін у справі з приводу виниклого спору.

Оскаржуючи рішення суду від 15 липня 2019 року, позивачка ОСОБА_1 цитує у скарзі окремі принципи Декларації прав дитини, проголошеної Гене-ральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, норми статей 150, 155, 164 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про прак-тику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» та стверджує, що відповідач свідомо не ви-конує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, нехтує її життям. Скаржниця зазначила, що суд не врахував позиції самої дитини, яка пояснила в судовому засіданні, що має образу на батька через сварки з матір`ю та неналеж-не відношення до неї самої.

Колегія суддів апеляційного суду не знаходить доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 такими, що слугують беззаперечними та достатніми для скасуван-ня правильного, законного рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку висловленим поясненням самої дити-ни, врахувавши при цьому її вік, розуміння життєвих обставин, зокрема того, що йдеться про позбавлення її біологічного батька батьківських прав відносно неї, який наполягає на відсутності заборгованості зі сплати аліментів, зазначає про певні перешкоди зі сторони матері дитини у його спілкуванні з донькою, через що він має намір звернутися з відповідними вимогами у відповідні служ-би з метою скоригувати для реалізації свої права батька неповнолітньої доньки. Відповідач наголошує, що любить свою дитину, бажає спілкуватися з нею, бра-ти участь у її вихованні.

За викладених фактичних обставин справи апеляційна скарга на рішення су-ду першої інстанції задоволенню не підлягає.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько мо-же бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від вико-нання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують бать-ківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, ме-дичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розви-ток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із бать-ків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до ви-ховання дитини ( дітей ) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків ( пункти 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосу-вання судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбав-лення та поновлення батьківських прав» ).

Заперечуючи проти позову матері дитини про позбавлення його батьківсь-ких прав, ОСОБА_2 посилається на те, що від виконання своїх батьківських обов`язків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з дитиною не-має, зокрема через перешкоди, які чинить позивачка у спілкуванні з донькою. Наявні фактичні обставини у відносинах сторін у справі унеможливлюють ви-конання ним у повному обсязі своїх батьківських обов`язків щодо виховання єдиної дитини.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'-язків по утриманню дитини факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів, оскільки питання наявності цієї заборгованості є спірним. Су-дом встановлено, що така заборгованість станом на 20 березня 2019 року скла-дала 992,00 гривні і цей факт жодною із сторін не спростований.

Не можна залишати поза увагою висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22 травня 2019 року № 01-00-011-25308 про недоцільність поз-бавлення відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , який зроблений з урахуванням наявності у батька бажання брати участь у вихованні дитини. Цей висновок, не дивлячись на його рекомендаційний характер, зроблений органом, уповноваженим захищати інтереси неповнолітніх, є обґрунтованим та значу-щим, таким, що є окремою вагомою підставою для відмови у задоволенні позо-ву ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх-ньої спільної доньки та для відмови у задоволенні апеляційної скарги позивач-ки. У висновку зроблено посилання на статтю 9 Конвенції ООН про права дити-ни, згідно якої держави-учасниці забезпечують те, аби дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

У відповідності до норм статті 51 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципами Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ста-тей 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», статей 163, 164 Сімей-ного кодексу України, згідно роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практи-ку застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», колегія суддів апеляційного суду не знаходить достатніх, законних підстав для визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 підставною, для позбавлення відповідача його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 .

Між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага. Закон визначив вичерпний перелік підстав для позбав-лення батьківських прав ( частина перша статті 164 СК України ), якими мо-жуть бути: не забрання батьками дитини з пологового будинку або з іншого за-кладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не ви-являння ними щодо дитини батьківського піклування; ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо вони вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бро-дяжництва; у випадку засудження батьків за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Колегія суддів не знайшла безумовно доведеним факт ухиляння ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_3 ; обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу заявленого в суд позову, а саме ухиляння батька від виконання своїх батьківських обов`язків, з урахуванням складних стосунків між батьками дівчинки, відповідно до поло-жень статті 164 СК України не знайшли свого доведення, не є підставою для за-доволення заявленої в суд позовної вимоги про позбавлення відповідача бать-ківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_3 .

Слід зауважити, що сторони у справі не налагоджують взаємовідносини між собою, а проблеми між ними, однозначно, негативно впливають на дівчинку, тому, насамперед, батькам слід усвідомити викладене і зробити все можливе для забезпечення здорового психічного здоров`я дитини, її гармонійного роз-витку, маючи на увазі, що з віком дитина обов`язково дійде власного усвідом-лення свого відношення до близьких і рідних людей, які її оточуватимуть.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно з нормами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до не-правильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним та об-ґрунтованим, тому апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволен-ня.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді С.Г. Копаничук

Л.О. Голота