Справа № 212/2939/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Власенко М.Д.,

з участю секретаря - Борух Ю.К.,

представника відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

В квітні 2019 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 50000 грн., пеню в розмірі 295,89 грн., та витрат понесених на сплату судового збору в сумі 768,40 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 15.02.2019 року позивач та відповідач уклали договір позики. Відповідно до п. 1 вказаного договору відповідач отримав від позивача грошову позику в розмірі 50 000 грн. та зобов`язався повернути таку ж саму суму в повному розмірі до 15 березня 2019 року включно. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на Договорі позики та особистою розпискою від 15.02.2019 року. Станом на 21 березня 2019 року відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту порушених прав. Крім того, у зв`язку з порушенням позичальником умов Договору позики, окрім основної суми боргу в розмірі 50000 грн., просили стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 295, 89 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, в заяві просили справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 ніколи не підписував та не укладав договорупозики, не підписував розписку про передачу грошових коштів у розмірі 50000 грн. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що ОСОБА_3 підписувались договір позики та розписка, але він перебував у тяжкому емоційному стані, побоювався за себе та свою родину, оскільки йому погрожував позивач. Ці кошти на нього намагався списати позивач як директор підприємства, коли він працював та зламалась машина. Насправді коштів йому не передавали, що також підтвердили в суді свідки, як не бачили факту передачі коштів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, підтвердження поважності не надав.

Виходячи з вимог ч.3 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідача, оскільки з`явився його представник, а також за відсутності позивача та його представника, які надали свою згоду на розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивачем обґрунтовано неможливість явки в судове засідання.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач є керівником ТОВ «Логотранс», де вона разом з відповідачем працювала. 15 лютого 2019 року її запросили до кабінету директора, де відповідачем була складена розписка про отримання ним грошових коштів на суму 50000 грн. від позивача.Сам факт передачі грошових коштів вона не бачила, але ОСОБА_3 нічого не заперечував, підписав розписку, що він отримав кошти, а вона також поставила свій підпис. Чи були конфлікти між позивачем та відповідачем їй не відомо.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він працював на одному підприємстві разом з відповідачем протягом 1,5 року. 15 лютого 2019 року його запросили до кабінету директора ОСОБА_2 , де сидів також і ОСОБА_3 , який писав розписку. ОСОБА_2 їм пояснив, що ОСОБА_3 брав на підприємстві кошти в борг в сумі 50 000 грн., тепер вони складають про це розписку, яку треба підписати свідкам. Він поставив там свій підпис, також в нього просили копії паспорту.

Детально вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 , ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно умов якого, ОСОБА_2 позичив, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в розмірі 50000 гривень,зобов`язавшись повернути таку ж саму суму до15 березня 2019 року включно. Позика вважається наданою на руки позичальнику з моменту отримання розписки позикодавцем на своє ім`я від позичальника. (а.с.6).

Згідно змісту розписки, складеної відповідачем ОСОБА_3 від 15.02.2019 року він отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 50 000 грн., які останній передав йому в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.4).

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1662цс17, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 умови договору позики не виконано, позивачу ОСОБА_2 грошові кошти за укладеним договором позики не повернуто, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає, що заперечення відповідача та його представника факту підписання та укладання договору позику, спростовуються наданими в суді поясненнями свідків, які підтвердили факт підписання вказаних документів відповідачем, а також наданими позивачем доказами - оригіналами договору позики та розписки.

Суд також відхиляє заперечення відповідача про те, що він не отримував кошти за договором позики, а розписку підписував у тяжкому емоційному стані, перебуваючи у залежності від позивача у якого на той час працював, оскільки згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Однак з матеріалів справи убачається та не спростовано в судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами, що наданий договір позики не оспорювався позичальником у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи відповідача в межах даної справи про те, договір позики він не укладав, ніколи не підписував та не отримував на його виконання коштів, не спростовує наданих суду доказів та доводів позивача.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за 6 днів прострочки, тобто за період з 16.03.2019 по 21.03.2019, у розмірі 295,89 грн., виходячи з розрахунку 50 000 грн. х18% х2 /365 х 6, з яким погоджується суд. Саме такий розмір розрахованої пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за судовим рішенням та її стягнення узгоджується з вимогами ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Враховуючи відсутність доказів про те, що станом на день розгляду справи у суді відповідач виконав умови укладеного з позивачем договору позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. За таких обставин, позов ОСОБА_2 слід задовольнити в повному обсязі та стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15 лютого 2019 року в сумі 50 000 гривень та пеню в сумі 295 гривень 89 копійок.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню також судовий збір сплачений ним при звернені з позовом до суду в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 6, 526, 530, 627, 1046-1049, Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 17, 18, 77-81, 259, 263-265, 279, 280-281 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 лютого 2019 року в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, пеню в сумі 295 (двісті дев`яносто п`ять) гривень 89 копійок, а також судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 23 вересня 2019 року.

Суддя М.Д. Власенко