Номер провадження: 22-ц/813/6078/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року у складі судді Калашнікової О.І.,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, просила ухвалити рішення, яким стягнути аліменти в розмірі 20 000 грн. щомісяця на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2014 року народження.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 року по 2018 рік, який був розірваний рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.08.2018 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , 2014 року народження, актовий запис про народження №5601, вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 10.06.2014 року.

Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання малолітньої дитини. Позивач надала до суду два клопотання про витребування доказів (щодо доходів відповідача), які просила суд розглянути і задовольнити за її відсутності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 рокупозов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 в розмірі 1000 грн., починаючи з 10 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття - до 02.06.2032 року.

Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

При ухваленні рішення судом першої інстанції було враховано, що сторона позивача не надала належних і допустимих доказів того, що відповідач має на праві власності будь-яке рухоме або нерухоме майно. Клопотання позивача про витребування доказів було задоволено судом, проте з відповідей вбачається, що рахунків відповідача у банках немає.

Також, при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано, що відповідач не працевлаштований, перебуває на обліку у Одеському міському центрі зайнятості та сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 . В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення про залишення її позову без розгляду.

13.09.2019 року до початку розгляду справи в апеляційному суді від ОСОБА_1 надійшла заява №22-19418/19 про залишення її позовних вимог без розгляду з підстав, передбачених ст. ст. 257, 374, 377 ЦПК України.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Звернення позивача до суду з заявою про залишення позову без розгляду - це право позивача, передбачене цивільно-процесуальним законом України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про залишення її позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, без розгляду, підлягає задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року скасуванню, оскільки це є волевиявленням позивача, яким він з урахуванням принципу диспозитовності (ст. 13 ЦПК України) розпорядився на власний розсуд та права відповідача при цьому не порушуються.

Керуючись ст. ст. 257, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складений 23 вересня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець