ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 639/10259/15-ц

провадження № 22-ц/818/4583/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Бурлака І.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря судових засідань Плахотнікової О.І.,

учасники справи:

заявник: Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Волобуєва Олена Вікторівна,

боржник: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за поданням Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Волобуєвої Олени Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання нею своїх зобов`язань без вилучення паспортного документу,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 листопада 2018 року, постановлену суддею Єрмоленко В.Б., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Волобуєва О.В. звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань без вилучення паспортного документа.

Заявник просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження права ОСОБА_1 на виїзд за межі України, оскільки вона ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна і доходів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 листопада 2018 року подання Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Волобуєвої Олени Вікторівни задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 03.07.2004 року, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №639/10259/15-ц від 30.01.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження права виїзду за межі України відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем не доведено факту ухилення від виконання зобов`язань, а саме будь-яких свідомих дій (бездіяльності) спрямованих на невиконання судового рішення, оскільки коштів на даний час для виконання судового рішення боржник не має, а відтак подання державного виконавця є необґрунтованим та не повинно бути задоволено. Зазначає, що мати боржника є громадянкою Угорщини та постійно проживає на території Угорщини, якій 74 роки та вона потребує постійного догляду. У зв`язку із чим боржнику необхідно перетинати кордон задля постійного нагляду за мамою. Заборона виїзду боржника за кордон, за умови неможливості виконати рішення суду з причин, які не залежать від боржника, призведе до порушення обов`язків щодо догляду матері боржника установленими Конституцією України та Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 суд вважав, що невжиття заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України може ускладнити або зробити неможливим виконанням рішень суду.

Проте повністю з висновком суду першої інстанції погодитися неможливо виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 56684444 з виконання виконавчого листа № 639/10259/15-ц від 30.01.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 928 200 грн., що є еквівалентом 35 000 доларів США за офіційним курсом НБУ. Однак, боржником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення суду не виконано, декларацій не надано, дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Згідно відповіді ДПС України від 15.06.2018 року, ОСОБА_1 доходів не отримує, має рахунок в банківській установі АТ «Полтава-Банк». Винесена постанова про арешт коштів боржника. ОСОБА_1 обізнана щодо заборгованості перед ОСОБА_4 , оскільки арештовані рахунки та платіжними вимогами частково стягнуто суму у розмірі 2967,46 грн., але зазначених коштів не достатньо для повного погашення заборгованості.

Згідно відповіді ПФУ України, відсутні будь-які дані про останнє місце роботи боржника ОСОБА_1 , пенсію не отримує, за трудовим чи цивільно-правовим договором не працює.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником на праві власності нерухомого майна не зареєстровано.

В довідці ДБ «АТМ» зазначено, що за ОСОБА_1 транспортний засіб не зареєстровано.

Державним виконавцем надано суду Акти неявки боржника до виконавця для надання пояснень причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`являлася, про причини неявки не повідомляла. При виході державного виконавця за адресою мешкання боржника ОСОБА_1 , її майновий стан перевірити не вдалося з причин не відкриття дверей квартири.

Листом Державної прикордонної служби України № 0.184-29986/0/15-18 від 20.07.2018 року повідомлено, що боржник 9 разів перетинала державний кордон України.

За повідомленням Державної міграційної служби України № 6301.6.5.1-15520/63.3-18 від 23.07.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 26.07.2016 року.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 2 статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону № 3857-XII та положеннями Закону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судові повістки про час та місце розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, які направлялись на адресу ОСОБА_1 поверталися без вручення, дані про те, що ОСОБА_1 отримувала копію заочного рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 липня 2016 року - відсутні. В серпні 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 липня 2016 року, однак заява ОСОБА_1 була залишена буз руху, а згодом повернута заявнику. Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 отримувала копії відповідних ухвал суду. Отже беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 знала про те, що заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 липня 2016 року набрало законної сили - суду не надано.

Представник стягувача та державний виконавець вказують на факти відчуження нерухомого майно належного ОСОБА_1 , що свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Між тим, з огляду на те, що ОСОБА_1 не знала про те, що заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 липня 2016 року набрало законної сили, відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 не свідчить про її ухилення від виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що виїзди ОСОБА_1 за межі України були короткостроковими. Відсутні докази того, що у зв`язку із такими виїздами ОСОБА_1 понесені значні фінансові витрати.

Обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом щодо виконання рішення суду, підстав для застосування якого наразі колегією суддів не вбачається, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні подання ВДВС.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні подання Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Волобуєвої Олени Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання нею своїх зобов`язань без вилучення паспортного документу відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

І.В. Бурлака