Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 367/3365/16-ц

провадження № 61-20563св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2016 року в складі судді Карабаза Н. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Голуб С. А., Верланова С. М., Таргоній Д. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у незареєстрованому шлюбі у відповідачів народилась донька (її онука) ОСОБА_4 . З перших днів народження дитини мати не приділяла належної уваги дитині. Посилалась на те, що ОСОБА_2 вживала алкоголь, була постійним клієнтом нічних клубів та ігрових залів, вночі залишала дитину саму. З травня 2011 року дитина постійно проживала із позивачем. У 2014 році дитина пішла до першого класу школи № 14, все необхідне для школи позивач придбала без батьківської допомоги. Батьки дитини не брали ніякої участі в утриманні та вихованні своєї доньки. Відповідачі не провідували доньку та не виявляли бажання спілкуватись з нею, не турбувалися про фізичний та духовний розвиток дитини, ніякої матеріальної допомоги не надавали. Вважала, що таким чином відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що дає підстави позбавити їх батьківських прав. Будь-яких перешкод для виконання відповідачами батьківських прав та обов`язків вона не чинила, проте уже три роки ні тато, ні мама жодного разу не приходили до дочки і не цікавилися її станом здоров`я, розвитком, чи є у неї необхідний одяг, як вона навчається, харчується та чи має позивач можливість купити їй ліки.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила судпозбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов у частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не виконує належним чином батьківських обов`язків, у тому числі щодо майнового забезпечення потреб дитини, а тому є всі підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення батьківських прав відповідача, яке не звільняє його від обов`язку щодо утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні прозову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , суд виходив з того, що не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно своєї дитини та відсутності беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками ОСОБА_2 які б свідчили про її ухилення від виховання своєї дочки ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У червні 2017 рокуОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 не оскаржується, а тому касаційним судом не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про народження від 05 вересня 2007 року ОСОБА_2 є матір`ю, а ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою на ОСОБА_4 з дошкільного навчального закладу «Веселка», характеристики з Ірпінської загально-освітньої школи І-ІІІ ступені № 14, акта обстеження житлово-побутових умов від 12 квітня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не приділяли уваги вихованню дитини, не забезпечували належного виховання дитини, не створювали умов для проживання та належного виховання, свідомо ухилялися від обов`язків щодо виховання.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 10 червня 2016 року № 127/11 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що ОСОБА_2 працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Парк готель Київ», має постійний заробіток, за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно з актом, складеним депутатом Гостомельської селищної ради Київської області від 01 липня 2016 року № 32 ОСОБА_2 протягом 2007-2010 років самостійно виховувала доньку ОСОБА_4 , повністю виконувала обов`язки матері, дитина була доглянута, мала все необхідне, відвідувала дошкільний заклад.

З 2011 року малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із бабою - ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня

2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява

від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява

№ 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір у частині вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої дитини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності належних та допустимих доказів винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини та ураховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , до якої раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цієї частини вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України

2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України

2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило