Справа №345/3928/19
Провадження № 2/345/1483/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2019 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Баран В.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , яким за життя заповіту не складено. Після його смерті відкрилася спадщина на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно ОСОБА_4 успадкував після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте спадкових прав не оформив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , окрім позивачки, є її син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_6 , однак вони від прийняття спадщини відмовились, про що подали нотаріусу відповідні заяви. Коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то їй у видачі даного свідоцтва було відмовлено у зв`язку із тим, що у свідоцтві про право власності на жилий будинок від 10 квітня 1990 р., яке видано на ім`я ОСОБА_5 , жилий будинок по АДРЕСА_1 , віднесено до колгоспного двору, а також наявністю у цьому свідоцтві печатки з тризубом. Тому позивач змушена звернутися до суду зданим позовом.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явилися, проте подали заяви, в яких просять суд розглядати справу в їхній відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , яким за життя заповіту не складено (а.с…28).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , окрім позивача є син позивачки ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_6 , однак вони від прийняття спадщини відмовились, про що подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.10,11).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входить індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно ОСОБА_4 успадкував за заповітом (а.с.2) після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29), проте спадкових прав не оформив .

Як вбачається із матеріалів справи , 12.11.2018 за № 1082/02-31 приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесюком П.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 5), якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на жилий будинок від 10 квітня 1990 р., яке видано на ім`я ОСОБА_5 , жилий будинок по АДРЕСА_1 , віднесено до колгоспного двору, а також наявністю у цьому свідоцтві печатки з тризубом.

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.07.1990 р.(а.с.13), жилий будинок по АДРЕСА_1 , належить членам колгоспного двору, голова якого - ОСОБА_5 . Проте , віднесення двору до колгоспного є неправильним з огляду на таке.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 15 січня 2014 р. (6-145цс13), застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з`ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 р. № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 р. № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника (а.с.19-21), 31.12.1978 ОСОБА_5 припинила роботу в колгоспі. Отже, станом на 10.04.1990 ОСОБА_5 членом колгоспу не була, відтак віднесення у вищевказаному свідоцтві про право власності на жилий будинок спадкового майна до суспільної групи «колгоспний двір», є помилковим.

Що стосується проставленої у свідоцтві про право власності на жилий будинок печатки з тризубом, то зазначена обставина жодним чином не впливає на право власності ОСОБА_5 .

При тому, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З реєстраційного напису, який міститься у вищевказаному свідоцтві слідує, що за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 .

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем за законом першої черги.

Позивач належно прийнялав спадщину, відкрито і безперервно користувався та продовжує користуватись спадковим майном, відповідачі на спадкове майно не претендують та визнають позов, а інших спадкоємців, які б претендували на нього не має.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити повністю та визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно.

На підставі ст. ст. 1217, 1223, 1268-1270 ЦК України , керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: в цілому на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ: