РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6056/19

Провадження № 2/643/3332/19

16.09.2019 Суддя Московського районного суду м.Харкова Єрмак Н.В., розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Приватний нотаріус Бервено Ніна Іванівна про визнання дій протиправними, скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд: визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39,1 кв.м., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 28019472 від 01.02.2016 року, на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39.1 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ОСОБА_2 та зобов`язати ОСОБА_2 повернути позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ним було укладено Договір про надання споживчого кредиту за № 0, предметом якого є надання йому як позичальнику кредитних коштів в сумі 46480,00 доларів США, в забезпечення зобов`язань за яким, було укладено договір іпотеки від 13 квітня 2007 року. Згідно вказаного договору, в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,1 кв. м. 12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1 та договір про відступлення прав за вказаним іпотечним договором. Таким чином, Товариство стало новим кредитором позивача за Кредитним договором та іпотекодержателем за Договором іпотеки. Пізніше позивачу стало відомо, що згідно рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень № 28019472 від 01.02.2016 року, прийнятого державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, власником спірної квартири стало ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Згідно витягу про реєстрацію з Державного реєстру іпотек та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 61595131 від 16.06.2016 р. в якості підстави переходу права власності на зазначену квартиру у Державному реєстрі вказаний договір іпотеки від 13.04.2007 року.

Позивач вважає дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни, щодо проведеної реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру та прийняте ним рішення за індексним номером № 28019472 від 01.02.2016 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В зв`язку з чим вважає, що договір купівлі-продажу спірної квартири потрібно визнати недійсним та застосувати до правовідносин реституцію.

Відзив на позов відповідачі у встановлений строк не надали.

Третя особа пояснення щодо позовних вимог у встановлений строк не надала.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України.

13 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_1 , укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, предметом якого є надання позичальнику кредитних коштів в сумі 46480,00 доларів США.

В забезпечення зобов`язань між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 13 квітня 2007 року. Предметом вказаного договору є зобов`язання, щодо передачі в іпотеку квартири за АДРЕСА_1 , загальною площею 39.1 кв.м.

12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1 та договір про відступлення прав за вищевказаним іпотечним договором. Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до Договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до Позичальника за зобов`язанням по Кредитному та Іпотечному договорах.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28019472 від 01.02.2016 року, прийнятого державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, власником спірної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39.1 кв.м., стало ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Згідно витягу про реєстрацію, з Державного реєстру іпотек та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 61595131 від 16.06.2016 р. в якості підстави переходу права власності на зазначену квартиру у Державному реєстрі вищевказаний договір іпотеки від 13.04.2007 року.

В обґрунтування вимог про визнання дій державного реєстратора незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем зазначено про ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» при реєстрації права власності на спірну квартиру копії письмової вимоги про усунення порушень та відсутність окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

-передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

-право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Як вбачається з п. 5.1 Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимоги Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п. 6.5 Договору іпотеки всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі.

Відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем, зокрема, у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або; інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно п. 4.1 Договору іпотеки у разі порушення будь-якого зобов`язання Іпотекодавцем за Кредитним договором Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначено в ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Приписами ч.2ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно п. 57 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подається копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 16.06.2016 року підставою виникнення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на спірну квартиру є договір іпотеки, серія та номер 1665, виданий 13.04.2007 року. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:28019472 від 01.02.2016 року, приватний нотаріус Кобелєва А.М., Київський міський нотаріальний округ.

Враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не було спростовано вимоги позивача щодо відсутності документів, які підтверджують факт надсилання письмової вимоги про усунення порушень, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора приватного нотаріуса є незаконними.

Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про визнання недійсним договіру купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ОСОБА_2 та зобов`язання ОСОБА_2 повернути позивачу квартиру, задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, на яку посилається позивач, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоюстатті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 ЦК України, на яку посилається позивач, визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» також роз`яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв`язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Згідно з п. 26 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Главою 29 Цивільного кодексу України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387,388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Верховний Суд України у своїй постанові від 07 листопада 2012 року № 6-107цс12, переглядаючи судове рішення у цивільній справі з приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Враховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваного правочину, він наділений правом звернутися до суду за захистом свого порушеного права з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 39.1 кв.м., за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 28019472 від 01.02.2016 року, на квартиру АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, місцезнаходження: 01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, будинок 33 оф.2.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», місцезнаходження, 04071, м.Київ, вул. Межигірська, 22.

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Бервено Ніна Іванівна, місцезнаходження: 61022, м.Харків, пр. Правди, будинок 5.

Суддя Н.В. Єрмак