Провадження № 22-ц/4808/1168/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г.В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Ясеновенко Л.В.

секретаря Турів О.М.

з участю представника ДВС ГТУЮ Івано-Франківській області

Саміляк О.М.

представника ОСОБА_1 адвоката Клименка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. від 20 вересня 2018 року, за апеляційною скаргою начальника Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2019 року, постановлену суддею Домбровською Г.В. у м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії та рішення , державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ( далі Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області) Саміляк О.М., що полягають у накладенні арешту на майно боржника від 20 вересня 2018 року.

Скарга мотивована тим, що 16 квітня 2018 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист №344/16946/2015 щодо вчинення боржником дій, а саме усунення боржником ОСОБА_1 перешкод в користуванні підвальним приміщенням шляхом його звільнення. Даний виконавчий лист передбачав виконання судового рішення за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії за правилами, визначених ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження». Вчинення інших дій на виконання рішення суду державним виконавцем чи стягувачем ОСОБА_2 не передбачалось. Станом на 20 вересня 2019 року ним приміщення не були звільненні, оскільки перебував на лікуванні, про що повідомив заявою від 19 вересня 2018 рок, тому державний виконавець зобов`язаний був скласти акт, накласти штраф та звернутись до правоохоронних органів. Разом з тим, державним виконавцем 20 вересня 2018 року винесено постанову про опис та арешт його майна. Посилаючись на те, що за виконавчим документом не передбачено стягнення на майно, просить суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. від 20.09.2018 року у виконавчому провадженні ЗВП №42526542 про опис та арешт майна боржника.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Саміляк О.М. від 20 вересня 2018 року у виконавчому провадженні ЗВП №42526542 про опис та арешт майна боржника.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, начальник Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Лавринович Р. М. подав апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що дані відносини не регулюються нормами ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо порядку виконання рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. Однак у виконавчому листі №344/16946/2015 року від 16 квітня 2018 року вказано усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні нежитловими підвальними приміщеннями загальною площею 146 м.кв. по АДРЕСА_1 шляхом звільнення ОСОБА_1 цих приміщень. Таким чином, виселення боржника з приміщення відбувається у відповідності до ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення про виселення боржника. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно, державний виконавець виконує його примусово. Якщо виконання рішення здійснюється за відстуності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Отже, дії державного виконавця Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Саміляк О.М. при винесенні постанови про опис та арешт майно проведено згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

26 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, які звазначає, що оскажуване рішення суду є законним, обгрунтованим та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив. Ухвалу суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при виконанні виконавчого листа №344/16946/2015, виданого 16.04.2018 року Івано-Франківським міським судом, у рамках зведеного виконавчого провадження, у державного виконавця були відсутні підстави для опису та арешту майна заявника. Крім того, державний виконавець, отримавши інформацію від представника боржника ОСОБА_1 про те, що у відповідному приміщенні знаходиться майно, яке не належить останньому, тому повинен був переконатися у таких фактах. Таким чином, постанова державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. від 20.09.2018 року у виконавчому провадженні ЗВП №42526542 про опис та арешт майна боржника є не законною, так як при зобов`зальному характері виконання рішення суду законом не передбачено накладення арешту на майно боржника, тому підлягає скасуванню.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 16 квітня 2018 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист у цивільній справі №344/16946/2015 про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні нежитловими підвальними приміщеннями загальною площею 146 кв.м. по Тринітарській, АДРЕСА_1 шляхом звільнення ОСОБА_1 цих приміщень.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №56292059 від 27.04.2018 року, винесеною заступником начальника Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Богак Я.В., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/16946/2015 від 16.04.2018 року.

Згідно акту державного виконавця від 14 травня 2018 року про примусове виконання виконавчого листа №344/16946/2015 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні приміщенні по АДРЕСА_1 , при виході на місце виконанні, боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує, приміщення не звільненні (а.с.39).

18 вересня 2018 року постановою державного виконавця ВП №56292059 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження постановлено приєднати виконавче провадження ВП №56292059 з примусового виконання виконавчого листа №344/16946/2015 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні приміщенні по АДРЕСА_1 до зведеного виконавче провадження №42526542, яке веде Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с. 45-46).

19 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву до начальника Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про відкладення проведення виконавчих дій, в якій, посилаючись на перебування на лікуванні (надавши копію довідки), просив відкласти виконавчі дії.

Згідно акту державного виконавця від 20 вересня 2018 року про примусове виконання виконавчого листа №344/16946/2015 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні приміщенні по АДРЕСА_1 , усунуто перешкоди в користуванні вказаним приміщенням (а.с.39).

Постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. від 20 вересня 2018 року у зведеному виконавчому провадженні ЗВП №42526542 (виконавчий лист № №344/16946/2015, виданого 05 вересня 2016 року Івано-Франківським судом, виконавчого листа №202/29289/13-ц, виданого 29 січня 2013 року Індустріальногим районним судом м. Дніпроперторвськ, виконавчий лист №2-8284/2010, виданого 30 грудня 2010 року Івано-Франківським судом, виконавчий лист №344/16946/2015, виданого 16 квітня 2018 року Івано-Франківським судом) описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 (а.с.6-18).

Зокрема, у зведеному виконавчому провадженні ЗВП №42526542 підлягає виконанню виконавчий лист №2-8284/2010, виданий 30 грудня 2010 року Івано-Франківським судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь «Райфазен банк Аваль» заборогованість в сумі 234 565,75 доларів США, виконавчий лист №202/29289/13-ц, виданий 29 січня 2014 року Індустріальногим районним судом м. Дніпроперторвськ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» 166 956,63 грн., виконавчий лист №344/16946/2015, виданий 05.09.2016 року Івано-Франківським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 487,20 грн судового збору.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на час виконання рішень) та із змінами і доповненнями, внесеними

Законами України від 3 листопада 2016 року N 1730-VIII.

За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень (одним з яких згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 цього Закону є звернення стягнення на майно боржника), неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (частина перша статті 48 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частин першої - третьої та сьомої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Таким чином, вирішуючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державний виконавць Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Саміляк О.М. 20 вересня 2018 року у виконавчому провадженні ЗВП №42526542 про опис та арешт майна боржника, виконувала: виконавчий лист №2-8284/2010, виданий 30 грудня 2010 року Івано-Франківським судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь «Райфазен банк Аваль» заборогованість в сумі 234 565,75 доларів США; виконавчий лист №202/29289/13-ц, виданий 29 січня 2014 року Індустріальногим районним судом м. Дніпроперторвськ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» 166 956,63 грн; виконавчий лист №344/16946/2015, виданий 05.09.2016 року Івано-Франківським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 487,20 грн судового збору, що підтверджується копією зазначеної постанови. Тобто, виконувались рішення щодо стягнення боргу, а не рішення зобов`язального характеру як вказав суд першої інстанції (а.с.6).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому його слід скасувати з ухваленням новогого рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК УКраїїни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, то судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги слід покласти на заявника.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. про опис та арешт майна боржника від 20 вересня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складений 27 вересня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

В.А.Девляшевський

Л.В. Ясеновенко