Справа № 462/1756/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Ващишин А.Б.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Панчук Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини покликаючись на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 2014 року до 14 листопада 2017 року . Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона має постійний дохід, створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, забезпечує її розвиток, займається її вихованням, а відповідач турботи та зацікавленості у житті доньки, щодо стану її здоров`я, морального самопочуття не проявляє, не сплачує аліменти на її утримання. Просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею.

Позивач в судовому засіданні дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечив, зазначив, що вважає, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід визначити з матір`ю.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що вона підтримує позов, вважає за доцільне позов задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено що, сторони уклали шлюб 08 лютого 2014 року у Стрийському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівської області та розірвали шлюб 14 листопада 2017 року.

За час перебування сторін у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як матір, є такою, що має більше, порівняно з батьком дитини ОСОБА_2 , який сплачує нерегулярно аліменти на утримання доньки, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах ВП №55858414, можливостей щодо належного утримання, виховання й повноцінного розвитку дитини ОСОБА_3 , часу для спілкування з нею та забезпечення кращою освітою. Позивач ОСОБА_1 виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї. Враховуючи вказані обставини, думку відділу у справах дітей, а також найкращі інтереси малолітньої ОСОБА_1 , її належний розвиток, догляд у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові N 343/1500/15-ц від 30 травня 2018 року.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до повного задоволення.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 150, 152, 153, 155, 157, 160, 161, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року з наступними змінами, Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, суд -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 / АДРЕСА_2 / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року.

Суддя: /підпис/ Ліуш А.І.

Копія вірна.

Суддя: Ліуш А.І.