РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/18684/18

Провадження № 22-ц/4815/1246/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2019 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г., повний текст рішення складено 15 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок несплати відповідачем аліментів, що стягувалися на її користь на утримання сина ОСОБА_2 , на підставі виконавчого листа № 2-7471 від 19.09.2008 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області, утворилася заборгованість, у розмірі, станом на 31.03.2018 року - 59 424,70 грн.

Просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15 червня 2013 року по 01 липня 2017 року у розмірі 140 995,61 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задоволено частково .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 30120 (тридцять тисяч сто двадцять ) грн. 24 коп

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, в частині стягнення неустойки в розмірі 30120,24 грн.

12 серпня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ст. 196 СК України встановлено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

При винесені оскаржуваного рішення, судом не враховано, що з червня 2013 року по листопад 2014 року він був безробітним та не отримував доходу.

20 квітня 2014 року невідомі особи нанесли йому тілесні ушкодження, у зв`язку з чим з 21 квітня 2014 року по 03 червня 2014 року, він перебував на лікуванні.

З 13 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2014 року він проходив стаціонарне лікування в травматологічному відділенні, а в листопаді 2014 року йому присвоєно 2 групу інвалідності, у зв`язку з цим отримує пенсію по інвалідності.

Також з 2014 року він двічі протягом року знаходився на реабілітаційному лікуванні у відділенні травматології і ортопедії.

19 жовтня 2017 року він потрапив у ДТП, внаслідок чого був госпіталізований до КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня", у зв`язку з чим перебував на лікуванні до 08 листопада 2017 року.

Вказане підтверджує те, що він умисно не ухилявся від сплати аліментів на дитину, а не мав можливості своєчасно сплачувати аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Додає, що на його утриманні перебуває онкохвора мати, яка потребує дороговартісного лікування.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення її без задоволення.

Судом встановлено, що на виконанні у Рівненському міському відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-7471 від 19.09.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3. , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 11 липня 2008 року, і до досягнення ОСОБА_2 повноліття (а.с. 86).

Згідно розрахунку розміру заборгованості по аліментах від 04.12.2018 року № 106521, складеного державним виконавцем Ковальчук Н.М., ОСОБА_2 . аліменти сплачував не регулярно та не в повному обсязі, розмір заборгованості з 15.06.2013 року по 30.11.2018 року становив 30120,24 грн (а.с. 47).

Станом на жовтень 2018 року заборгованість ОСОБА_2 погасив, що підтверджується вищевказаним розрахунком (а.с. 48 зворот).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції встановив наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів, однак врахував його майновий стан та стан здоров`я та, з урахуванням положень ст. 196 СК України, зменшив розмір пені з 140 995,61 грн до 30120,24 грн.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Частинами 1-2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий порядок обрахування пені за прострочення сплати аліментів наведено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, відповідає вищезазначеним вимогам закону, правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та не спростований відповідачем.

Наведені у апеляційній скарзі обставини щодо його періодичного перебування на лікуванні та утримання хворої матері, не свідчать про відсутність вини в розумінні ст. 196 СК України та були враховані місцевим судом при зменшенні розміру пені.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич