У Х В А Л А

"23" вересня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/14576/19

провадження № 2/755/5747/19

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення права власності на частину квартири та виплата компенсації, -

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення права власності на частину квартири та виплата компенсації.

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення права власності на частину квартири та виплата компенсації, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Так, ухвалою суду від 04 липня 2019 року зазначено, що відповідно до п. 2, ч. 3 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, серед іншого, повинна містити зазначення ціни позову, яка визначається яка визначається дійсною вартістю спірної 1/3 частини майна.

Так, на виконання ухвали суду позивачем надано копію Звіту про оцінку квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить 621 924,00 грн., тобто ціну позову становить 1/3 частина від визначеної вартості у розмірі 207 308,00 грн., тому, відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивачем мав бути сплачений судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, а саме у розмірі 2 073,08 грн. Однак позивачем ціну позову зазначено у розмірі 190 560,00 грн. та сплачено судовий збір у розмірі 1 905,60 грн., вказавши про часткову оплату нею відповідачу вартості спірної частини нерухомого майна, докази чого позивачем також не надано, що свідчить про невиконання позивачем вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 2, ч. 3 ст. 176, ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та у рішенні від 30 травня 2013 року» Наталія Михайленко проти України» зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Однак, у встановлений судом строк позивач не виконала вимоги ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, не усунула зазначені в ухвалі суду недоліки.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач у встановлений судом строк не виконає всі перелічені в статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення права власності на частину квартири та виплата компенсації, - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган