Справа № 357/256/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Речицької Я.О.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Власенка В.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Антоніна Валеріївна , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування частки квартири, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві спільної часткової власності належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , другим співвласником квартири є її син відповідач ОСОБА_2 3 грудня 2016 року ОСОБА_2 спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні і до цього часу відчуває їх негативні наслідки для здоров`я. Позивачка вказує на те, що через похилий вік, тяжку онкологічну хворобу та травми, спричинені відповідачем ОСОБА_2 , в січні 2017 року вона переїхала проживати до дочки відповідачки ОСОБА_3 , від якої сподівалася на отримання догляду та матеріальної допомоги, а тому під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах 04 квітня 2017 року уклала з нею договір дарування частки квартири. У 2018 році позивачка звернулася до суду про визнання цього договору недійсним і дізналася, що 16 жовтня 2018 року подарована нею 1/2 частка квартири продана на прилюдних торгах ОСОБА_2 за борги ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 . Посилаючись на положення статті 233 ЦК України, позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 від 04 квітня 2017 року між нею та ОСОБА_3 як правочин, який вчинено нею під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, і як наслідок : визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 43504787 від 16.10.2018 р. ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 401306311 від 15.03.2018 р. ; витребувати частку квартири з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 та зобов`язати його звільнити її.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю.

Представник позивачки адвокат Речицька Я.О. подала відповідь на відзив.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву про визнання позову.

Від третьої особи приватного нотаріуса Корнійчук А.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі та запитувані судом матеріали нотаріальної справи оспорюваного договору дарування частки квартири.

Ухвалою суду від 23.07.2019 року здійснено заміну неналежної третьої особи ОСОБА_5 на належну - ОСОБА_4 , який в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Судом задоволено клопотання представника позивачки адвоката Речицької Я.О. про витребування з Білоцерківського МВ ДВС матеріалів виконавчого провадження № 55680579.

З`ясувавши правову позицію учасників судового процесу, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 14.10.2005 року. Відповідно до свідоцтва, співвласником іншої 1/2 частки цієї квартири є ОСОБА_2 (а.с.8).

04.04.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування частки квартири , згідно п.1 якого, дарувальник подарувала, а обдарована прийняла у дарунок належну дарувальнику на праві спільної часткової власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В.., зареєстрований в реєстрі за №1831 (а.с.9).

Встановлено, що у Білоцерківському МВ ДВС на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2/357/3187/17, виданий Білоцерківським міськрайонним судом 10.01.2018 року, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 802 050 грн 30 коп, виконавче провадження № 55680579 / а.с.180-222/

Встановлено, що в ході примусового виконання рішення, 1/2 частини квартира АДРЕСА_1 , як майно боржника ОСОБА_3 , передано на електронні торги до ДП «СЕТАМ». Відповідно до протоколу №354433 проведення електронних торгів переможцем торгів 27.08.2018 року визнано ОСОБА_2 (а.с.216).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.03.2019 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності № 38026 від 14.10.2005 року та 1/2 частка на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, електронних торгів, серія та номер: 1572, виданий 16.10.2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Мельничук І.М. (а.с.82-83).

Судом встановлено, що з 04.12.2016 року по 06.01.2017 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ БМР Білоцерківська міська лікарня №2 з основним діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, що підтверджується випискою з історії хвороби №1835 (а.с.14).

04.12.2016 року старшим слідчим Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Сук Ю.Л. внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.125 КК України, № 0006025 відповідно до яких 03.12.2016 року близько 11 год. ОСОБА_2 знаходячись в будинку АДРЕСА_2 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.10).

Згідно висновку експерта № 33д від 24-26.01.2017 року по медичній документації ОСОБА_1 отримала ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні/ а.с.174-178/

Встановлено, що на час розгляду цивільної справи кримінальне провадження № 0006025 не завершено, підозру про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 нікому не оголошено.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За змістом ч.ч.1,2 ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Позивачка ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір дарування частки квартири як такий, що вчинений нею під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, мотивуючи тим , що внаслідок тяжкого фізичного та морального стану здоров`я, онкологічної хвороби та тілесних ушкоджень, спричинених їй сином ОСОБА_2 у грудні 2016 року., вона була вимушена після стаціонарного лікування від побоїв переїхати проживати до дочки ОСОБА_3 , яка її в той час доглядала, купувала ліки, продукти харчування тощо. ОСОБА_3 систематично нагадувала ОСОБА_1 про необхідність вчинення зворотніх дій з боку матері для відшкодування витрат на утримання, а саме, відчуження на її користь належної позивачці частки квартири, пообіцявши дбати про матір до смерті.

Суд звертав увагу позивачки та її представника, що обставини вчинення правочину дарування частки квартири, зазначені у позовній заяві, мають ознаки правочину, який вчинено під впливом помилки, що є самостійною підставою для визнання правочину недійсним в порядку ст. 229 ЦК України.

Однак, позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Речицька Я.О. в суді наполягали саме на застосуванні ст.233 ЦК України для визнання правочину дарування недійсним.

Так, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без впливу насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон застосування її до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування. Така правова позиція знайшла своє відображення у п.23 постанови пленуму ВСУ 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Проаналізувавши викладене, слід дійти висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі ст.233 ЦК України, на позивача покладається обов`язок довести, що на час укладення спірного правочину мала місце тяжка обставина та те, що укладення такого правочину було покликано необхідністю усунути або зменшити такі обставини.

В ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, в суді знайшов своє підтвердження той факт, що на час вчинення правочину дарування частки квартири 04.04.2017 року стан здоров`я позивачки ОСОБА_1 був досить тяжким з огляду на вік, онкологічну хворобу та тілесні ушкодженні, отримані в грудні 2016 року від дій невстановленої слідством особи, що може бути розцінено судом як тяжкі обставини.

Однак, позивачка ОСОБА_1 не довела суду мотивів укладення нею правочину дарування частки квартири на користь дочки ОСОБА_3 в розумінні статті 233 ЦК України щодо вкрай невигідних умов такого правочину та вимушеності його вчинення для усунення або зменшення цих тяжких обставин, що є обов`язковою умовою для визнання правочину недійсним за ст.233 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Спірна 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_2 за ціною 289 180 грн з електронних торгів, проведених ДП « Сетам» 27.08.2018 року, за процедурою реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_4 в порядку виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 55680579. Тобто, відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної частки квартири, а відтак, вона не може бути в нього витребувана за будь-яких обставин.

Враховуючи встановлені обставини та наведені вимоги закону, у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.203,215,233 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 03.10.2019 р.

СуддяЛ. М. Кошель