Справа № 147/506/18
Провадження № 22-ц/801/1860/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дудіков А. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 рокуСправа № 147/506/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Войтка Ю.Б., Марчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 червня 2019 року ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 112 171,54 грн за кредитним договором № б/н від 16.09.2011 та судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 16.09.2011, відповідно до якої вона отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору та з урахуванням внесених коштів відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2018 року у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 112 171,54 грн, з яких: 8330,16 грн заборгованість за кредитом; 94 299,94 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 723,75 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 5 317,69 грн штраф (процентна складова).

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Скарга мотивована тим, що суд помилково прийшов до висновку про пропуск банком строку позовної давності; судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірено строк дії кредитної картки.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернувшись 23.04.2018 до суду із позовом про стягнення заборгованості, позивачем пропущено строки загальної позовної давності, у межах якого він міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 16 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).

Факт отримання кредиту та користування платіжною карткою ОСОБА_1 не заперечувався.

Згідно наданого банком розрахунку, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту від 16.09.2011 заборгованість станом на 31.03.2018 становить 112 171,54 грн, з яких: 8330,16 грн заборгованість за кредитом; 94 299,94 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 723,75 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 5 317,69 грн штраф (процентна складова).

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.09.2011, посилався також на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.09.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.04.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказаний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості банк просив, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Колегія суддів, враховуючи вищевказану правову позицію у справі №342/180/17, та зважаючи на те, що в заяві позичальника не зазначено проценту ставку та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, приходить до висновку про стягнення лише заборгованості по тілу кредиту.

За розрахунками банку заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 8330,16 грн.

Як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримала кредит саме у розмірі 15 000 грн.

Як слідує із наданої банком виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , 14.01.2015 після списання коштів залишок на її рахунку становив -8330,16 грн., що відповідно до позовних вимог і є тією частиною тіла кредиту, яку просить сягнути позивач.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором та виписки з банківського рахунку, 15.01.2015 ОСОБА_1 внесла платіж на суму 5850,00 грн.

Беручи до уваги, що Умови та Правила не можуть братися судом до уваги, колегія суддів приходить до висновку, що 15.01.2015 фактично відбулося погашення тіла кредиту на вказану суму.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги банку підлягають задоволенню частково, а саме слід стягнути різницю між заборгованістю по тілу кредиту (8330,16 грн) та сумою погашення (5850 грн) в розмірі 2480,16 грн.

Що стосується висновку суду про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

У ч. 1 ст. 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що судом не встановлено обов`язку відповідача погашати заборгованість щомісячними платежами згідно укладеного договору, в даному випадку не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 щодо особливостей визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу щомісячними платежами.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції банком надано довідку із якої слідує, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 16.09.2011 отримала картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2017 року.

Факт отримання та користування ОСОБА_1 вказаними картками нею не заперечувався, а також нею не було спростовано, що картка діяла до січня місяця 2017 року, зокрема, отриману нею картку не було подано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до правової позиції, виловленої Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Тобто в даному випадку строк повернення кредиту співпадає з строком дії картки до останнього дня січня місяця 2017 року.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 23.04.2018, тобто до спливу останнього дня січня місяця 2020 року строку позовної давності, висновок суду про відмову у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності є помилковим та таким, що зроблений без встановлення фактичних обставин по справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 38,95 грн.

Також у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 58,43 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 червня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за договором № б/н від 16 вересня 2011 року в розмірі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 16 копійок по тілу кредиту.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 38 (тридцять вісім) грн 95 коп. та апеляційної скарги в розмірі 58 (п`ятдесят вісім) грн 43 коп., а всього 97 (дев`яносто сім) грн 38 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Ю.Б. Войтко

В.С. Марчук