КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулікової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Святошинське лісопаркове господарство», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 305 196,93 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 15 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 5 756,77 грн судових витрат, а всього - 325 953,70 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11 квітня 2018 року приблизно о 21 год. 40 хв. він рухався на власному автомобілі «Hyundai IX 35», д.н.з. НОМЕР_1 , по Житомирській трасі в напрямку м. Києва та при в`їзді у місто повернув на автодорогу, що веде до смт. Білогородка. Проїхавши приблизно 300 метрів він побачив у світлі фар, що на дорогу в безпосередній близькості перед його автомобілем падає дерево. Оскільки швидкість автомобіля була близько 50 км/год, він не мав можливості загальмувати, у зв`язку з чим відбулось зіткнення автомобіля з деревом, яке впало, перегородивши повністю проїжджу частину дороги та узбіччя, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

В подальшому позивач викликав працівників патрульної поліції, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року його було визнано винним у вчиненні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди та накладено стягнення у вигляді штрафу. Однак, постановою Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2018 року постанова суду першої інстанції була скасована та прийнята нова постанова, якою провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. При цьому апеляційним судом було встановлено об`єктивну неспроможність позивача виявити дерево, що падало на керований ним автомобіль.

Позивач вважає, що пошкодження його автомобіля сталося через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо догляду за зеленими насадженнями на території, що за ним обліковується. Внаслідок таких неправомірних дій йому завдано матеріальну шкоду, пов`язану з ушкодженням автомобіля, розмір якої згіднозвіту № 6850 від 19 вересня 2018 року складає 305 196,93 грн, а вартість проведення автотоварознавчого дослідження - 2 000 грн. Окрім того, у зв`язку з ушкодженням майна позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінив у 15 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Святошинське лісопаркове господарство» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 305 196,93 грн, моральну шкоду в розмірі 3 000 грн та судові витрати в розмірі 5 756,77 грн, а всього стягнуто - 313 953,70 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу заподіяна шкода з вини відповідача, внаслідок неналежного утримання ним зелених насаджень, що призвело до падіння дерева на належний позивачу автомобіль.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Як на підставу своїх вимог відповідач посилається на те, що він є постійним лісокористувачем і дотримується вимог нормативно-правових актів з ведення лісового господарства, проте КП «Святошинське лісопаркове господарство»не є балансоутримувачем зелених насаджень в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари, тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів, а тому у своїй діяльності не керується нормами Закону України «Про благоустрій населених пунктів» чи Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України. Позивачем не надано належних доказів того, що саме внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності комунального підприємства йому було завдано матеріальної шкоди. В матеріалах справи відсутні докази того, що дерево було сухостійним чи аварійним. У той же час, відповідачем було надано обгрунтовані заперечення та докази того, що ним, як балансоутримувачем здійснювалися всі необхідні заходи для охорони лісу. Відповідач належним чином виконував свої обов`язки, своєчасно та якісно здійснював заходи з поліпшення санітарного стану лісів на закріпленій за ним території, втім суд першої інстанції в порушення вимог статей 89, 264 ЦПК України не повно, не об`єктивно та упереджено оцінив надані ним докази.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що невчинення відповідачем дій з виявлення дерев, які підлягають вирубці, з метою дотримання правил благоустрою та уникнення пошкодження майна, у тому числі приватного, призвели до наслідків, які сталися 11 квітня 2018 року, а саме до пошкодження належного йому автомобіля.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «Hyundai IX 35», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

11 квітня 2018 року, приблизно о 21 год. 49 хв. ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Hyundai IX 35», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався в м. Києві по вул. Оборони, по трасі в напрямку смт. Білогородка за 300 метрів до Жмитомирського КП, при світлі фар промайнуло дерево, що впало в декількох сантиметрах перед капотом автомобіля, що унеможливило гальмування до повної зупинки автомобіля, в результаті чого вказаний автомобіль перелетів через дерево і зупинився на зустрічному узбіччі приблизно через 30 метрів, отримавши при цьому значні механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року у справі № 759/5590/18, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Однак, постановою Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2018 року постанова суду першої інстанції була скасована та прийнята нова постанова, якою провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

При цьому апеляційним судом було встановлено об`єктивну неспроможність позивача виявити перешкоду для руху, а саме дерево, падаюче на керований ним автомобіль, та неможливість водієм відреагувати на зміну такої обстановки.

Згідно звіту автотоварознавчого дослідження № 6850, складеного 19 вересня 2018 року СПД « ОСОБА_2 », вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Hyundai IX 35», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 21 червня 2018 року складає 305 196,93 грн, а вартість проведення дослідження - 2 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 254 від 21 червня 2018 року.

Відповідно до листа № 107-22/3459 від 17 травня 2018 року Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила, що згідно листа Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації № 0 від 15 травня 2018 року, земельна ділянка на АДРЕСА_1 обліковується за КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Як встановлено судом першої інстанції та фактично не заперечувалося сторонами, балансоутримувачем об`єкту благоустрою по АДРЕСА_1 кварталу 121 Святошинського лісництва у Святошинському районі є КП «Святошинське лісопаркове господарство», тому враховуючи місце дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 квітня 2018 року, суд дійшов до вірного висновку щодо визначення суб`єктного складу учасників даних правовідносин.

Згідно пунктом 4.1. Статуту КП «Святошинське лісопаркове господарство», підприємство створене з метою ведення лісогосподарської діяльності на закріпленій за підприємством території, охорони і захисту лісу від самовільних рубок, пожеж, хвороб і шкідників, утримання його в належному санітарному стані згідно з чинним лісовим та природоохоронним законодавством України.

Пунктом 4.2. Статуту передбачено, що предметом діяльності підприємства серед іншого є: утримання лісового фонду на закріпленій за підприємством території згідно вимог чинного лісового та природоохоронного законодавства; виконання всіх видів робіт затверджених планом згідно з фактичним рівнем фінансування та рівнем мобілізації власних коштів; ведення обліку лісового фонду, лісового кадастру та лісопаркової статистики згідно діючих правил та реєстрації всіх змін, що відбуваються в складі лісового фонду з занесенням їх до планово-картографічного матеріалу та таксаційних описів; організація спостереження та обліку осередків хвороб і шкідників лісу, проведення постійних профілактичних заходів та боротьби з ними.

Згідно із підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: вулиці, дороги, провулки, узвози , проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

За пунктом 2 частини першої статті 21 Закону № 2807-IV, елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 2807-IV передбачено, що підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію.

Законом № 2807-IV (пункт 7 частина першої статті 17) передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Відповідно до пункту 3.2. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Пунктом 5.5. вказаних Правил передбачено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Відповідно до пункту 6.2. Правил, балансоутримувачі об`єкта зобов`язані утримувати в належному санітарно-технічному стані об`єкт благоустрою (виконання заходів, затверджених місцевими органами самоврядування).

Згідно пункту 9.1.10 Правил, для нормального росту й правильного розвитку дерев здійснюють догляд за кроною протягом усього життя рослин. Обрізають дерева навесні до розпукування бруньок або восени після опадання листя. У дерев видаляють порослеві пагони, які утворюються біля кореневої шийки, а також на стовбурах в міру її появи. Сухі гілки обрізують у міру їх виявлення впродовж року.

У відповідності до пункту 9.1.11.2 Правил, санітарне обрізання крони виконують, щоб позбутися старих, хворих, сухих і пошкоджених гілок, а також гілок, спрямованих всередину крони або зближених одна з одною. Обрізанню підлягають також пагони, що відходять від центрального стовбура вгору під гострим кутом, щоб уникнути їхнього обламування. Санітарне обрізання потрібно проводити щороку протягом вегетаційного періоду.

Пунктом 12 Правил встановлено, що з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.

Окрім того, відповідно до пункту 2 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2006 року № 1045 (далі - Порядок), видалення зелених насаджень здійснюється у разі знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів.

Згідно із пунктом 8 вказаного Порядку, у процесі ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації, а також у разі, коли стан зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, видалення зелених насаджень здійснюється негайно з подальшим оформленням акта відповідно до пункту 4 цього Порядку.

Таким чином, наведені вище норми закону та підзаконних правових актів чітко визначають порядок визначення стану зелених насаджень, проведення періодичних оглядів, санітарне видалення насаджень на об`єктах благоустрою населених пунктів, зокрема вулицях і дорогах, балансоутримувачем цих об`єктів.

Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю КП «Святошинське лісопаркове господарство» як балансоутримувача об`єкту зелених насаджень встановлено судом першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Так, суд обґрунтовано вважав, що проведення відповідачем раз на три роки планових заходів щодо проведення вибіркових санітарних рубок дерев не спростовує факту та обставин події, що сталася 11 квітня 2018 року з приводу падіння дерева на автомобіль позивача на ділянці дороги кварталу 121 Святошинського лісництва у Святошинському районі м. Києва, балансоутримувачем якого є відповідач у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено висновками апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення, дії позивача під час керування транспортним засобом на ділянці дороги кварталу 121 Святошинського лісництва у Святошинському районі м. Києва, не суперечили Правилам дорожнього руху України, він об`єктивно не спроможний був уникнути зіткнення з деревом, яке зненацька впало поперек усієї проїжджої частини.

У порушення вимог пункту 12 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, відповідачем не надано доказів проведення загального огляду кварталу 121 Святошинського лісництва, який мав бути проведений двічі на рік - навесні та восени, а також доказів на предмет обстеження місця події, в тому числі ділянки, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода та дерева, яке впало на проїжджу частину дороги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що невчинення відповідачем дій з виявлення дерев, які підлягають вирубці, з метою дотримання правил благоустрою та уникнення пошкодження майна призвели до наслідків, які сталися 11 квітня 2018 року, а саме пошкодження майна позивача - автомобіля «Hyundai IX 35», д.н.з. НОМЕР_1 .

Посилання апеляційної скарги на те, що у своїй діяльності комунальне підприємство не повинно керуватися нормами Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України не заслуговують на увагу, адже дорожньо-транспортна пригода сталась в адміністративних межах м. Києва, а воно є постійним балансоутримувачем (лісокористувачем) земельної ділянки вздовж дороги від Житомирського шосе до смт. Білогородка, тому має нести відповідальність за її утримання в належному стані не тільки згідно з чинним лісовим, а й іншим законодавством України у сфері благоустрою.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, з урахуванням встановлених обставин справи і вищевказаних вимог закону, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 305 196,93 грн, оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків та вимог законодавства з утримання зелених насаджень, що призвело до падіння дерева на належний позивачу автомобіль, факт спричинення збитків позивачу падінням дерева не спростовано, розмір майнової шкоди підтверджено відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених статтями 22, 1166 ЦК України для задоволення позову в цій частині, є обґрунтованими, адже встановленою є винна протиправна бездіяльність КП «Святошинське лісопаркове господарство», яка спричинила майнову шкоду ОСОБА_1 , розмір якої підтверджено належними і допустимими доказами у справі.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливістю нормального користування ним за призначенням, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації.

Частково задовольняючи позов у частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду та правильно визначив її розмір у 3 000 грн, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, а також зважаючи на те, що позивач пережив емоційний стрес, витрачав час та зусилля, які були необхідні для відновлення своїх прав.

Апеляційна скарга не містить доводів проти наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, її аргументаціяфактично зводиться до незгоди відповідача з оцінкою доказів, на підставі яких суд дійшов висновку щодо підстав для покладення на КП «Святошинське лісопаркове господарство», як балансоутримувача об`єкту зелених насаджень, по відшкодуванню матеріальних збитків, завданих позивачу бездіяльністю щодо дотриманням законодавства у сфері благоустрою території, яка за ним обліковується.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, висновок суду про часткове задоволення позову є правильним, а відтак рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

С.В. Кулікова