Провадження № 2/521/583/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про поховання на користування місцем на крематорії, визнання користувачем місця на крематорії та зобов`язання видати свідоцтво про поховання на користування місцем на крематорії,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила зобов`язати відповідача видати позивачу урну з прахом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для подальшого захоронення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що її батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На теперішній час батько перебуває за кордоном по особистим справам. В свою чергу вона є онучкою ОСОБА_3 .

ЇЇ бабуся ОСОБА_3 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач разом із чоловіком та дитиною мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Останнім часом вона з родиною проживали за кордоном у Канаді. 09 травня 2018 року позивач з родиною приїхали до бабусі привітати з днем перемоги, однак в квартиру до бабусі потрапити не змогли, на телефонні дзвінки вона не відповідала. Зустрівшись із сусідами, які мешкають в будинку АДРЕСА_3 , позивач попросила повідомити ОСОБА_3 , що її родина до неї приїжджала та щоб вона їм зателефонувала. 12 травня 2018 року, приїхавши знову до бабусі, позивач в квартиру до бабусі потрапити не змогла, вона знову на телефонні дзвінки не відповідала. Зателефонувавши до поліції на телефон «102», позивач просила прислати дільничного щоб відкрити квартиру так як бабуся могла бути в квартирі. Приблизно в 14:00 години цього дня прийшов дільничний інспектор поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі ОСОБА_5 , запросив їх до відділу поліції, де їй повідомили, що ОСОБА_3 померла, і квартира, в якій вона мешкала, належить іншій особі. Після чого до відділу поліції приїхала громадянка ОСОБА_2 , яка надала для огляду договір дарування від 25 квітня 2018 року на квартиру АДРЕСА_4 , і повідомила, що свідоцтво про смерть знаходиться у особи, яка працює в ритуальних послугах. Також повідомила, що бабусю було кремовано в Одеському крематорії. Про факт смерті нікого з родичів жодним чином не сповіщали. Свідоцтво про смерть отримала невідома позивачу особа. Медична експертиза (огляд) покійної не проводився. Близькі родичі про факт смерті та креміровання тіла покійної не повідомлялися. 05 червня 2018 року в Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області позивач отримала повторно свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідний актовий запис № 4559.

14.06.2018р. вона звернулася із заявою до директора КП «Спеціалізоване підприємство Комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради Брилько К. Є. про видачу праху її бабусі ОСОБА_3 , на яку 18.06.2018р. отримала відповідь, з якої вбачається, що кремація ОСОБА_3 була проведена 29 квітня 2018 року. Замовником кремації виступила ОСОБА_2 . Урна з прахом видається виконавцю волевиявлення померлого або представнику ритуальної служби через три робочі дні після кремації для захоронения в колумбаріях та родинних похованнях на інших кладовищах або для перевезення до іншого населеного пункту при пред`явленні документа, що посвідчує особу. Про те, що ОСОБА_3 захоронена їй повідомили, що урна з прахом зберігається у них та видати урну з прахом зможуть лише замовнику кремації.

Вважає, що відмова у видачі урни з прахом її рідної бабусі позбавляє здійснити належне ставлення до пам`яті померлої та до її останків, унеможливлює встановити для померлої індивідуальне місце поховання, поставити пам`ятник, створити можливість відвідувати індивідуальну могилу померлого.

У зв`язку з викладеним просила зобов`язати відповідача видати позивачу урну з прахом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для подальшого захоронення.

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, зазначивши в якості відповідачів Комунальне підприємство «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради та ОСОБА_2 та зазначала наступне.

ОСОБА_2 не повідомила ні родичів, ні сусідів, які проживають по сусідству з ОСОБА_3 , про смерть ОСОБА_3 , не надала доказів того, що ОСОБА_3 виявила бажання бути кремованою після смерті. Кремація, яка відбулася на протязі 24 годин після смерті, говорить лише про те, що ОСОБА_2 своїми діями намагалася уникнути відповідальності.

Після звернення до суду стало відомо, що ОСОБА_2 , яка не є родичем померлої ОСОБА_3 безпідставно отримала 04 травня 2018 року свідоцтво про поховання № НОМЕР_1 на користування місцем НОМЕР_4 на Крематорії кладовища в м. Одесі, у ряду № 5 на ділянці № НОМЕР_2 де поховано 04 травня 2018 року померлу ОСОБА_3 , реєстраційний номер поховання 4776, книга №4, а тому свідоцтво про поховання № 020221 має бути визнано судом недійсним.

Позивач, як онучка померлої бабусі, вважає, що має право отримати свідоцтво про поховання та бути користувачем родинного поховання ОСОБА_3 , а оскільки ОСОБА_2 не є родичкою, вважає, що у ОСОБА_2 не має підстав бути користувачем місця поховання бабусі ОСОБА_3 , а кожен християнин має право бути похованим згідно християнських звичаїв, мати індивідуальне місце поховання, пам`ятник, а близькі померлому особи мають право відвідувати могилу померлого, відправляти на ній християнські обряди, доглядати та встановлювати намогильні споруди.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним свідоцтво про поховання № НОМЕР_1 на користування місцем НОМЕР_4 на крематорії Таїровського кладовища в м. Одесі, у ряду № 5 на ділянці № НОМЕР_2 де поховано 04 травня 2018 року померлу ОСОБА_3 , реєстраційний номер поховання 4776, книга №4, виданого 04 травия 2018 року на ім`я ОСОБА_2 ; зобов`язати Комунальне підприємство «Спеціалізованого підприємства Комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідоцтво про поховання на користування місцем НОМЕР_4 на крематорії Таїровського кладовища в м. Одесі, у ряду № 5 на ділянці № НОМЕР_2 де поховано 04 травня 2018 року померлу ОСОБА_3 ; визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , користувачем місця НОМЕР_4 на крематорії Таїровського кладовища в м. Одесі, у ряду № 5 на ділянці № НОМЕР_2 похованої ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач, її представники та представник КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради позовні вимоги не визнали, вказуючи на їх безпідставність та просили в їх задоволенні відмовити.

Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення сторін, допитавши заявлених у справі свідків, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеській області, актовий запис №4559. (том 1 а.с.10)

Причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, що підтверджується довідкою про причину смерті, виданою 28.04.2018р. КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» (т.1 а.с.68).

29.04.2018р. між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 укладено договір-замовлення на організацію проведення поховання (т.1 а.с.70)

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_3 була кремована, про що свідчить довідка КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеський крематорій за №1551 від 29.04.2018р. та її прах було захоронено на Таїровському кладовищі могила НОМЕР_5 що підтверджується копіями фотографій (т.1 а.с.14,15, 71)

04.05.2018р. КП «Спеціалізоване підприємство Комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про поховання №020221, з якого вбачається, що вона є користувачем місця № НОМЕР_2 на крематорії кладовища в м. Одесі у ряду №5 на ділянці № НОМЕР_2 , де поховано 04.05.2018р. померлу ОСОБА_3 (реєстраційний номер поховання 47765, книга №4). (т.1 а.с.72)

14.06.2018р. позивач звернулася із заявою до директора КП «Спеціалізоване підприємство Комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради Брилько К. Є. про видачу праху її бабусі ОСОБА_3 (т.1 а.с.11).

18.06.2018р. відповідачем на ім`я позивача було надано відповідь, з якої вбачається, що кремація ОСОБА_3 була проведена 29 квітня 2018 року. Замовником кремації виступила ОСОБА_2 . Урна з прахом видається виконавцю волевиявлення померлого або представнику ритуальної служби через три робочі дні після кремації для захоронения в колумбаріях та родинних похованнях на інших кладовищах або для перевезення до іншого населеного пункту при пред`явленні документа, що посвідчує особу. Про те, що ОСОБА_3 захоронена їй повідомили, що урна з прахом зберігається у них та видати урну з прахом зможуть лише замовнику кремації. (т.1 а.с.12)

У відповідності до вимог ст.1,6,11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене у: згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів; побажанні бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими чи бути підданим кремації; дорученні виконати своє волевиявлення певній особі; іншому дорученні, що не суперечить законодавству. Поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі.

Відповідно до ст.ст.25,26 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Поховання померлих може здійснюватися шляхом: закопування в могилі труни з тілом померлого; спалювання в крематорії труни з тілом померлого та закопування в могилі чи розміщення в колумбарній ніші урни з прахом померлого; розвіювання праху померлого. З урахуванням етнічних, релігійних чи культурних традицій поховання померлих може здійснюватися іншим способом. Поховання померлих здійснюється з дотриманням вимог санітарно-епідеміологічного законодавства.

За життя ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Сторонами не оспорюється, що у померлої ОСОБА_3 є син ОСОБА_4 , який проживає за кордоном, та онучка - ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі.

Допитана в судовому засіданні свідок позивача - ОСОБА_9 , яка є колишньою невісткою померлої ОСОБА_3 , повідомила суд про те, що знала померлу з 1982 року, вони підтримували родинні відносини, ходили в гості одна до одної, передзвонювалися. 15.04.2018р. ОСОБА_3 дзвонила свідку та казала, що приїде до неї у гості та у неї все нормально, після цього 20.04.2018р. свідок та позивач у справі останній раз з нею розмовляли та вони домовилися зустрітися на травневі свята, однак після цього перед першим травнем та 09.05.2018р. свідок не змогла додзвонитися ОСОБА_3 , однак до неї не приїжджали, а 10.05.2018р. приїхала до останньої, однак двері її квартири їй не відкрили. Після цього 11.05.2018р. вони пішли до поліції де дізналася, що ОСОБА_3 померла. Свідку також відомо, що померла мала вікові захворювання - атеросклероз та тиск і зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що 19.04.2018р. до неї приходив лікар. Свідку також відомо, що син ОСОБА_3 ОСОБА_10 (колишній чоловік свідка), який проживає за кордоном, регулярно перераховував їй кошти і померла в 1995-1996р.р. хотіла переїхати до нього, однак потім ОСОБА_3 їй сказала, що вона там не потрібна, оскільки там своя сім`я. Про те, що ОСОБА_3 хотіла бути похована разом з родичами свідка на Таїровському кладовищі їй відомо зі слів померлої. Свідку також не було відомо про те, що за ОСОБА_3 хтось доглядав, оскільки вона не хотіла сторонніх людей у своїй квартирі.

Свідок позивача ОСОБА_11 пояснила суду, що померлу знала 50 років, вони разом ходили до театру та в гості, ОСОБА_3 приходила до неї на роботу. Свідку також відомо, що син померлої ОСОБА_10 , з яким у ОСОБА_3 не було скандалів, щоквартально перераховував ОСОБА_3 кошти, які вона отримувала і в них вона потреби не мала. Останній переказ сином на ім`я померлої було здійснено 3-4 березня 2018р. Крім того, ОСОБА_3 повністю все розуміла, була при здоровому глузді, читала без окулярів, сама себе підтримувала, оскільки була лікарем та не потребувала допомоги, поставила у квартиру броньовані двері, газовий лічильник, водомір та поміняла вікна у квартирі. Коли вона стала отримувати від сина ОСОБА_12 кошти то відправляла йому посилки з постільною білизною. 16-18 квітня 2018р. ОСОБА_3 подзвонила свідку і попросила викликати їй лікаря, оскільки у неї болять ноги і вона його викликала. В той же день після 18 години свідок прийшла до ОСОБА_3 і застала там лікаря, який виписав останній мазь і ОСОБА_3 самостійно пішла за нею до аптеки. В той день свідок нікого стороннього у квартирі ОСОБА_3 не бачила. Свідку відомо, що до народження правнука допомагати прибирати у квартирі ОСОБА_3 приїзджала позивач зі своєї матір`ю, а після його народження вона приїзджала сама.

На питання суду свідок відповіла, що ОСОБА_3 в 2007р. хотіла поїхати до сина ОСОБА_12 , однак він їй відповів, що у нього немає свого житла тому це не можливо. Свідку невідомо як часто позивач спілкувалася з померлою ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок відповідача ОСОБА_13 пояснила суду, що вона за проханням ОСОБА_2 разом з нею в 19-20 квітня 2018 року двічі приїзджала прибирати квартиру ОСОБА_3 і була свідком коли ОСОБА_2 велася відеозйомка, про яку просила померла, вказуючи при цьому, що їй погано, болять ноги. Також померла казала, щоб ОСОБА_2 зробила відео з приводу заповідання належного їй майна ОСОБА_2 , оскільки з цього приводу могли бути проблеми з її онучкою. Крім того ОСОБА_3 просила, щоб ОСОБА_2 доглядала її, поховала та кремувала її після смерті, так як вона залишилася зовсім одна - це було її волевиявлення. З родичів свідок у квартирі ОСОБА_3 нікого не бачила. Померла розказувала, що у неї є син та онучка, але про них вона відзивалася дуже холодно. У квартирі крім ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та свідка під час відеозйомки нікого більше не було.

Свідок відповідача ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_3 він знав років десять, оскільки його донька - ОСОБА_15 в 2008-2009р.р. винаймала у неї житло. Як стверджував свідок, він періодично дзвонив ОСОБА_3 , періодично заходив до неї та приносив продукти, позичав їй гроші, оскільки останній зробили операції на очах. ОСОБА_3 розказувала, що її син ОСОБА_10 пересилає їй по 100 дол.США, однак цих коштів не хватало на реабілітацію і вона просила свідка позичити їй 1000 грн. Крім того розказувала, що він крім цих грошей, ніякої участі в її житті не приймає, не приїжджає до не, а відношення до неї її невістки (колишньої дружини сина) та онучки з приводу догляду за нею дуже холодне. З приводу знайомства ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомив, що пару років назад в магазині «Таврія В» ОСОБА_3 стало погано і ОСОБА_2 допомогла їй дійти додому і після цього вони почали спілкуватися. Також свідок повідомив, що відповідач останнім часом доглядала за ОСОБА_16 , так як в останньої боліли ноги, робила перев`язки, прибирала у квартирі, прала. Також свідку відомо, що ОСОБА_3 хотіла переписати свою квартиру тому хто буде її доглядати, оскільки родичі від неї відвернулися, хотіла щоб її кремували після смерті, так як не хоче згнити у квартирі.

В матеріалах справи наявна копія квитанції від 08.02.2018р. щодо звернення ОСОБА_3 до ломбарду, в якому вона заклала свої золоті сережки, що підтверджує потребу померлої в грошових коштах. (т.1 а.с.67)

Судом оглянуто диск з відеозаписами, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , знаходячись в тяжкому становищі, підписує договір дарування своєї квартири на ім`я ОСОБА_2 , зазначаючи при цьому, що перебуває в здоровому глузді, а також на питання ОСОБА_2 - чи хоче вона щоб вони її кремували висловлює свої міркування стосовно того, що вона нікому не потрібна, залишилася без уваги дітей, які жодного разу до неї не приїздили. Також ОСОБА_3 вказує, що її син постійно з 1994 року надавав їй матеріальну допомогу через свою сокурсницю ОСОБА_11 , яка потім передавала їй. Після смерті ОСОБА_3 просила її обов`язково кремувати. (т.1 а.с.81)

Стосовно посилань позивача про те, що ОСОБА_2 нікого не повідомила про смерть ОСОБА_3 , суд зазначає, що з телефонного номеру ОСОБА_2 на мобільний телефон сина ОСОБА_3 , який проживає за кордоном, були здійснені телефонні дзвінки 28.04.2018р. та 29.04.2018р. а також, як стверджувала відповідач, вона дзвонила йому зі свого телефону і на його домашній телефонний номер, який їй повідомила ОСОБА_3 і не її вина, що у домашньому номері була допущена помилка (т.1 а.с. 218, 223)

Зазначене свідчить про те, що син ОСОБА_3 міг передзвонити зі свого мобільного телефону та дізнатися з приводу якого питання йому телефонували, однак доказів зазначеному стороною позивача надано не було.

Таким чином з усіх наданих відповідачем ОСОБА_2 доказів можна зробити висновок, що саме на неї покладався обов`язок кремувати ОСОБА_3 , яка доглядала померлу, а також якій було подаровано квартиру, яка належала померлій ОСОБА_3 .

Суд критично ставиться до показань свідків позивача стосовно того, що позивач здійснювала належний догляд за померлою ОСОБА_3 , оскільки вони спростовуються іншими доказами по справі, а саме відеозаписом розмови з ОСОБА_3

Що стосується наданих позивачем копій фотографій, на яких зображена померла ОСОБА_3 разом з іншими особами та з позивачем, суд зазначає, що ці фотографії невідомо коли були зроблені і вони не спростовують волевиявлення померлої стосовно доручення ОСОБА_2 кремації ОСОБА_3 після її смерті.

Суд зазначає, що крім показів свідків позивача, жодних інших доказів, які б могли давати підстави визнати свідоцтво про поховання, видане на ім`я ОСОБА_2 , недійсним позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про поховання на користування місцем на крематорії, визнання користувачем місця на крематорії та зобов`язання видати свідоцтво про поховання на користування місцем на крематорії.

Керуючись ст.ст. 1, 6, 11, 25, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст. ст. 76-78, 81, 83. 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про поховання на користування місцем на крематорії, визнання користувачем місця на крематорії та зобов`язання видати свідоцтво про поховання на користування місцем на крематорії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 24 вересня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН