Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 219/13014/18

Провадження № 22-ц/804/2133/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів: Папоян В. В., Тимченко О. О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР»,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Медінцевої Н. М. від 23 травня 2019 року, ухвалене у м. Бахмуті Донецької області,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» (далі ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що позивач працював на посаді охоронника у ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР», звільнений 08 червня 2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач провів повний розрахунок 14 серпня 2018 року, а не у день звільнення працівника, як передбачено законом, позивач просив стягнути з ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08 червня 2017 року по 14 серпня 2018 року у сумі 113 281 грн 74 коп.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року позов задоволений частково.

Стягнути з ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 червня 2017 року по 14 серпня 2018 року у сумі 7 133 грн 94 коп. з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провело повний розрахунок з працівником у день звільнення, а тому несе відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на його користь 113 281 грн 74 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково обчислив середню заробітну плату, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, та нарахувавши виплату шляхом множення годинного заробітку на число робочих днів, оскільки при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні неправильно тлумачив ст. 117 КЗпП України, постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та не урахував, що позивач не працював у травні.

На час перегляду справи відзив на апеляційну скаргу ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» не надійшов.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , який працював на посаді охоронника у ТОВ «Скат-Центр», був звільнений 08 червня 2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Остаточний розрахунок з працівником роботодавець провів 14 серпня 2018 року, що підтверджується відомостями на перерахування заробітної плати та рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2019 року, що набрало законної сили.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу звільненому працівнику належних йому сум у строки, вказані у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Установивши, що позивач звільнений 08.06.2017, а повний розрахунок з ним проведений лише 14 серпня 2018 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» порушило визначені статтею 116 КЗпП України строки розрахунку при звільненні, а тому воно несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, встановлену ст. 117 КЗпП, тобто повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Під час ухвалення рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд правильно керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України № 348 від 16.05.1995, № 185 від 24.02.1997, № 1398 від 30.07.1999, № 1266 від 26.09.2001, № 1132 від 30.11.2005, № 35 від 25.01.2012, № 542 від 29.07.2015 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу третього пункту 2 цього Порядку у випадку збереження середньої заробітної плати, у тому числі за затримку розрахунку при звільненні, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абзац четвертий пункту 2).

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду (абзац п`ятий пункту 2).

Згідно з абзацом сімнадцятим пункту 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи у разі, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював. З розрахункового періоду виключається лише час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції правильно установив, що останніми 2 календарними місяцями роботи, що передують звільненню ОСОБА_1 , є травень і квітень 2017 року.

Згідно з матеріалами справи, позивач відпрацював у квітні 14 днів (147 годин), у травні перебував у щорічних (основній і додатковій) відпустках (ас. 10, 12).

Стаття 74 КЗпП України визначає, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права щодо обчислення середньої заробітної плати виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, а саме: з виплат за квітень і травень 2017 року.

З огляду на наведене довід апеляційної скарги про обчислення середньої заробітної плати виходячи з виплат за березень і квітень 2017 року є хибним.

Щодо доводу скарги про проведення нарахування виплати шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку).

Згідно зі ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників на підприємствах, в установах і організаціях здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, яка може проводитися як за результатами індивідуальних, такі колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплати, премії і винагороди встановлюється власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

З огляду на матеріали справи, а саме: табель обліку робочого часу, розрахункові листи за березень, квітень 2017 року та довідку про доходи від 18.01.2019, - позивач займав посаду охоронника ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР». Оплата праці працівника здійснювалась за погодинною системою оплати праці.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з годинного заробітку 24 грн 02 коп. (3531 грн 00 коп. : 147 год.), визначеного відповідачем згідно з абзацами 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Підстави для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з середньоденного заробітку, на що посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, відсутні.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнає прийнятним довід скарги щодо неправильно визначеної до стягнення суми 7133 грн 94 коп., оскільки суд нарахував її шляхом множення годинного заробітку на число робочих днів, чим порушив вимоги абзацу першого пункту 8 Порядку.

Окрім того, суд апеляційної інстанції під час перегляду справи встановив, що при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08 червня 2017 року суд не урахував, що днем звільнення працівника вважається останній день роботи, а тому середній заробіток слід виплачувати з наступного дня.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений 08 червня 2017 року, виплату середнього заробітку слід здійснити з 09 червня 2017 року по день повного розрахунку з працівником 14 серпня 2018 року, тобто за 2258,5 годин.

Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку дорівнює 54 249 грн 17 коп. (24 грн 02 коп. х 2258,5 робочих годин) без нарахування, утримання та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а не 7 133 грн 94 коп., як визначив суд першої інстанції.

Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (абзац перший частини другої статті 376 ЦПК).

Оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні неправильно застосував норми матеріального права, а саме: абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну оскарженого рішення в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 7 133 грн 94 коп. на 54 249 грн 17 коп.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина перша статті 141 ЦПК України передбачає, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом першим частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ (із змінами та доповненнями) передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (47,89 %), а саме: на позивача 590 грн 31 коп., на відповідача 542 грн 51 коп.

У зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції стягнути з ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог - 813 грн 76 коп.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» (пров. Лужевського Руслана, 14, м. Київ, 03039; ) на користь ОСОБА_1 (ст АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09 червня 2017 року по 14 серпня 2018 року 54 249 (п`ятдесят чотири тисячі двісті сорок дев`ять) грн 17 коп. без нарахування, утримання та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Стягнути і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції:

зі ОСОБА_1 (ст АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - 590 грн 31 коп.;

з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» (пров. Лужевського Руслана, 14, м. Київ, 03039; ) - 542 грн 51 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» (пров. Лужевського Руслана, 14, м. Київ, 03039; ) на користь ОСОБА_1 (ст АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, - 813 грн 76 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді В. В. Папоян

О. О. Тимченко

Дата складення судового рішення 26 вересня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва