ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 654/3521/16-ц Головуючий в І інстанції Ширінська О.Х.
Номер провадження 22-ц/819/1080/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Прокуратури Херсонської області на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Ширінської О.Х. від 10 травня 2019 року у цивільній справі за позовом керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Виробничий південний біотехнічний центр» до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, Державного підприємства «Система електронних торгів арештованим майном» ( далі ДП «СЕТАМ», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалова Марина Володимирівна про визнання прилюдних електронних торгів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних електронних торгів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року керівник Херсонської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави із зазначеним позовом.

В обґрунтування підстав звернення зазначив про наявність інтересів держави, порушення яких полягає у відчуженні об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, наслідком чого є підрив основ фінансово-економічної діяльності держави. Іншою підставою звернення прокурора є бездіяльність позивачів -Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Виробничий південний біотехнологічний центр», які покликані реалізовувати державну політику у сфері управління державним майном.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 травня 2019 року позов залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі Прокуратура Херсонської області просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги вказує, що прокурором вжито представницькі заходи у зв`язку з порушенням порядку відчуження об`єктів державної власності в рамках зведеного виконавчого провадження, а саме нерухомого майна, яке належить Державному підприємству «Виробничий південний біотехнологічний центр» і не підлягає приватизації, чим порушені права та законні інтереси держави. Підставою для представництва прокурором інтересів держави є бездіяльність ДП «Виробничий південний біотехнологічний центр» та Міністерства аграрної політики та продовольства України, яка полягає у відсутності активних дій щодо вжиття заходів по поверненню державного майна, зокрема будь-якого оскарження дій державного виконавця, оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, звернення до суду з позовом про визнання прилюдних електронних торгів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних електронних торгів. 21 квітня 2015 року Херсонською місцевою прокуратурою за фактом вчинення службової недбалості у зв`язку з несумлінним ставленням до службових обов`язків, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам держави до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000026. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

Апелянт вказує, що районним судом не взято до уваги те, що приписи чинного законодавства України передбачають право прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або не неналежним чином здійснює орган державної влади без будь-яких застережень щодо причин їх нездійснення. Відтак вважає, що достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади є, зокрема, факт нездійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причини такої бездіяльності.

Крім того апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що ухвалою господарського суду Херсонської області порушено справу про банкрутство відносно ДП « Виробничий південний біотехнологічний центр». У рамках вказаної справи суд неодноразово зобов`язував Міністерство аграрної політики та продовольства України, як органу, що є засновником боржника та має право управляти його майном надати до суду письмові пропозиції стосовно фінансового оздоровлення боржника та подальшого провадження у справі, однак відповіді надано не було.

Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про те, що Міністерство аграрної політики та продовольства України, як власник майна, протягом тривалого часу не вживало заходів щодо його збереження та відновлення порушеного права державної власності, а тому представництво прокурором інтересів держави в суді вважає обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, зважаючи на те, що прокурор має право представляти інтереси держави лише у виключних випадках, а Міністерство аграрної політики та продовольства України та ДП « Виробничий південний біотехнологічний центр», відповідно до положень чинного законодавства, наділені правом і мають можливість самостійно вирішувати питання місцевого значення, у тому числі й шляхом звернення до суду. Саме лише посилання прокурора на те, що орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, без посилання на докази, є недостатнім. Звертає увагу на те, що присутність прокурора в судовому засіданні на стороні позивача ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Звертаючись до суду, прокурор посилався наявність інтересів держави, які полягають у порушенні відчуження об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, що на його думку, призводить до порушення прав і законних інтересів держави, яка є власником майна, підриву основ фінансово-економічної діяльності держави. Крім того, бездіяльність позивачів - Державного підприємства «Виробничий південний біотехнологічний центр», Міністерства аграрної політики та продовольства України, які покликані реалізовувати державну політику у сфері управління державним майном, шкодить інтересам держави.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Міністерство аграрної політики та продовольства України та Державне підприємство «Виробничий південний біотехнічний центр" не можуть чи не бажають здійснювати захист інтересів держави, а звернення до суду з відповідним позовом та сама присутність прокурора на судовому процесі на стороні позивача ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, створює відчуття нерівності у сторони відповідачів. Суд вважав, що позов прокурора по суті подано в інтересах Державного підприємства «Виробничий південний біотехнічний центр" щодо його фінансово-економічної діяльності, а це прямо протирічить викладеним вище нормам чинного законодавства.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Згідно ч.3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно.

При цьому Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У пункті 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Правовий аналіз змісту частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(б) у разі відсутності такого органу.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 01.11.2018 у справі N 910/18770/17.

За змістом наведених норм Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та ЦПК України, прецедентних рішень Європейського суду ключовим для застосування конституційної норми щодо можливості прокурора здійснювати представництво інтересів держави в суді є поняття «інтерес держави» та забезпечення судом гарантій ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року стосовно права кожного на справедливий суд в аспекті рівності сторін у доступі до суду.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Суд апеляційної інстанції з урахуванням висновків судів вищої ланки вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У справі, що розглядається, прокурор у позові обґрунтував наявність «інтересів держави» відчуженням об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, що призводить до порушення прав і законних інтересів держави, яка є власником майна, підриву основ фінансово-економічної діяльності держави.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу Міністерство аграрної політики та продовольства України визнало, що Головне управління юстиції у Херсонській області направляло на їхню адресу листи щодо розгляду експертних оцінок нежитлових будівель контори та їдальні, що є державною власністю, з метою їх подальшої реалізації. У відповідь Міністерством роз`яснювалось, що реалізація об`єктів державної форми власності, які включені до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації є неможливою. Разом з тим, Міністерство не здійснювало контроль за збереженням вказаного державного майна, а звернулося з проханням до Прокуратура Херсонської області перевірити додержання вимог законодавства у виконавчому провадженні, у якому описано спірне державне майно, а у разі виявлення порушень - вжити заходи прокурорського реагування.

З огляду на те, що ДП «Виробничий південний біотехнологічний центр» та Міністерство аграрної політики та продовольства України, як власник майна, будучи обізнаними про наміри реалізації державного майна, протягом тривалого часу не вживали заходів щодо його збереження та відновлення порушеного права державної власності, вказані обставини свідчать про неналежне виконання позивачами обов`язків у цій сфері.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції мав підстави вважати, що позов прокурора має на меті захист суспільних інтересів, якими опікується держава, тому висновки суду в оскарженій ухвалі є помилковими.

Висновки суду про те, що до заяви прокурора не додані документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб, належним чином не обґрунтовані. Так, в матеріалах справи наявний лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20 березня 2015 року, що підтверджує обізнаність останнього щодо проведення експертних оцінок нежитлових будівель контори та їдальні, що є державною власністю і обліковується на балансі ДП «Виробничий південний біотехнологічний центр» з метою їх подальшої реалізації, проте, будь-якого оскарження дій державного виконавця, результатів визначення вартості чи оцінки майна міністерство не вчинило.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Прокуратури Херсонської області задовольнити.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 травня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я Ігнатенко

З оригіналом згідно.

Повний текст постанови складений 17 вересня 2019 року.

Копія постанови оформлена 18 вересня 2019 року.

Постанова набрала законної сили 17 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар Т.І. Пісоцька