КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 380/1757/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року у складі судді Косович Т.П.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з постачання природного газу,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут»(надалі - ТОВ «Київоблгаз Збут») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з постачання природного газу.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання, які надаються позивачем в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що в період до 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 користувався природним газом, але не в повній мірі здійснював оплату за надані послуги, в результаті чого має заборгованість, яку добровільно оплатити відмовляється, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за оплату послуг з постачання природного газу, всумі 13263 грн. 87 коп.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року позов ТОВ «Київоблгаз Збут» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що перед змушеним залишенням у 2015 році помешкання за адресою по АДРЕСА_1 , відповідач зняв газовий котел, який прилаштував за адресою свого фактичного проживання. Перед цим, повністю розрахувався з боргами з газопостачальним підприємством, про що, як є відповідна відмітка в абонкнизі та подав заяву на відключення будинку від газопостачання.

У квітні 2016 року заявку відповідача було виконано та відключено будинок від газопостачання. За цей час (2015-2016 роки) будь-яких повідомлень, претензій з боку газопостачальної організації не надходили, про існування незрозумілої заборгованості нічого і відомо.

Посилаючись на вказане та те, що суд приймаючи рішення прийшов невірного висновку про те, що будинок відключено від газопостачання у зв`язку з допущеною заборгованістю, не розібравшись по суті що то за заборгованість, звідки і чому могла утворитись, і хто фактично міг проживати в будинку і користуватись газом, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Київоблгаз Збут» є постачальником природного газу для споживачів в Київській області на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом серії АЕ № 299021, виданої 04 червня 2015 року на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 527 від 21 квітня 2017 року (а.с.33, 34).

Встановлено, що 13 травня 2014 року між ПАТ «Київоблгаз», правонаступником якого є ТОВ «Київоблгаз Збут», та ОСОБА_1 було укладено договір № 907 про надання населенню послуг з газопостачання, згідно якого ПАТ «Київоблгаз» зобов`язалось безперервно надавати відповідачу, членам його сім`ї та іншим зареєстрованим в будинку особам послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутових потреб за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (а.с.15-16). Споживачу ОСОБА_1 присвоєно особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с.17).

Встановлено, що в період до 18 квітня 2016 року позивач безперервно надавав послуги з газопостачання за адресою АДРЕСА_1 , проте відповідач не в повній мірі оплачував їх, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом 01 липня 2015 року склала 400 грн. 19 коп., за період з 01 липня 2015 року по 18 квітня 2016 року - 12975 грн. 80 коп. (а.с.11), з яких позивач бажає стягнути 13263 грн. 87 коп., оскільки відповідач частково погасив борг - 17 липня 2015 року - 56 грн. 62 коп. та 14 червня 2018 року - 55 грн. 50 коп. (а.с.21,22).

З матеріалів справи убачаться, що за борги житловий будинок в АДРЕСА_1 18 квітня 2016 року було відключено від системи газопостачання шляхом опломбування відключаючого пристрою на газопроводі-вводі, про що складено акт № 24 (а.с.13).

Встановлено, що з метою досудового врегулювання спору відповідачу 12 грудня 2016 року було направлено претензію з вимогою погасити борг (а.с.14).

В матеріалах справи не міститься відомостей про відповідне реагування на зазначену претензію, борг не погашено.

Районний суд, розглядаючи спір, з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення позову.

Твердження апеляційної скарги про те, що перед змушеним залишенням у 2015 році помешкання за адресою по АДРЕСА_1 , відповідач зняв газовий котел, який прилаштував за адресою свого фактичного проживання, а перед цим, повністю розрахувався з боргами з газопостачальним підприємством, про що, як є відповідна відмітка в абонкнизі та подав заяву на відключення будинку від газопостачання, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного суду щодо наявності правових підстав до стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги.

Згідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Положеннями ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України встановлено, що за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Матеріалами справи підтверджено наявність між сторонами договірних відносин.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, ОСОБА_1 являється споживачем природного газу, оскільки належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 , був певний час (до 18 червня 2016 року) підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ, також споживачем були підписані заяви приєднання до умов типових договорів (постачання та розподілу), а члени його родини (син та дружина) згідно чинного законодавства несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати послуг з газопостачання.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що станом на 01 липня 2015 року по особовому рахунку відповідача - о/р НОМЕР_1 , залишок непогашеного боргу за споживчий газ на показник лічильника газу на рівні 81092 куб.м. газу становив 400 грн. 19 коп., тому оплата за газ, в сумі 52 грн. 62 коп., яка була проведена відповідачем згідно його платіжної квитанції від 17 липня 2015 року не призвела до повного погашення боргу.

Колегія суддів враховує й те, що для підтвердження відсутності боргу за газ на відповідний показник лічильника газу споживач мав право замовити у оператора ГРМ офіційну довідку про відсутність боргу, однак доказів отримання даної довідки матеріали справи не містять.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що у квітні 2016 року заявку відповідача було виконано та відключено будинок від газопостачання, а за цей час (2015-2016 роки) будь-яких повідомлень, претензій з боку газопостачальної організації не надходили, про існування незрозумілої заборгованості нічого і відомо, колегія суддів визнає такими, що не вказують на незаконність постановленого районним судом рішення.

Так, згідно п. 24 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» № 630 від 21 липня 2005 року, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання (п.26 Правил №630 від 21 липня 2005 року).

При цьому, Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України наказом «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» № 4 від 22 листопада 2005 року затвердило «Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», з якого слідує, що від системи централізованого опалення можливе відключення лише цілого будинку, а не окремої квартири.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд приймаючи рішення, прийшов невірного висновку про те, що будинок відключено від газопостачання у зв`язку з допущеною заборгованістю, не розібравшись, у зв`язку з чим вона утворилася і хто фактично міг проживати в будинкуй користуватися газом, колегія суддів визнає безпідставними, такими, що не заслуговують на увагу.

З долучених до справи письмових пояснень представника позивача убачається, що 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 звертався до товариства з заявою про відключення будинку від системи газопостачання, проте згідно акту № 24 про відключення об`єкту від 18 квітня 2016 року фактично причиною припинення газопостачання був борг за спожитий газ (а.с.13).

Матеріалами справи доведено, що договір на газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 було укладено з ОСОБА_1 , який зареєстрований за вказаною адресою й обліковується як побутовий споживач газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а тому саме він, як особа, що зобов`язалася компенсувати вартість наданих послуг і повинен вживати заходи щодо належного контролю над споживанням природного газу у помешканні.

До того ж, під час розгляду справи в апеляційному порядку відповідач вказував на фактичне проживання у житловому будинку його сина, який і користувався послугами з газопостачання.

При цьому, колегія суддів враховує те, що порядок відновлення газопостачання визначено положеннями пунктів 7.2; 7.3 розділу VII типового договору постачання побутовим споживачам.

Згідно п. 7.2 вказаного договору, припинення газопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

Відповідно п. 7.3, відновлення газопостачання споживачу може бути здійснено за умови повного розрахунку споживача за послуги з газопостачання за цим договором або складання сторонами графіка погашення заборгованості на умовах цього договору та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: