КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Єдиний унікальний номер справи № 759/3347/16-ц
Апеляційне провадження № 06.08/824/661/2019
ПОСТАНОВА

(додаткове судове рішення)

Іменем України

23 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулось до суду із вказаним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 750 доларів США, що за курсом 24,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.12.2015р., що складає 90 002,50 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., а всього 91 380 грн. 50 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасовано, ухвалено по справі нове судове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

До Київського апеляційного суду 12 вересня 2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Заява мотивована тим, що апеляційний суд, ухвалюючи по справі судове рішення по справі, не вирішив питання про розподіл судових витрат. Вказує,що нею було сплачено 384,20 грн судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення у справі, 2067 грн судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення та витрачено 18 500 грн на правову допомогу в межах розгляду даної справи. Просить стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь грошові кошти у вказаному розмірі.

Заява підлягає задоволенню з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року ОСОБА_1 просила, крім іншого, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалюючи по справі судове рішення про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову суд не вирішив питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 352,40 за подання заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 50) та 2067 грн за подачу апеляційної скарги (а.с. 209), що підтверджується відповідними квитанціями у матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подачу заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги, підлягає стягненню на її користь із позивача.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, повячзаних із наданням правовї допомоги, в матеріалах справи містяться: договір про надання правової допомоги б/н від 07 листопада 2018 року, укладений між адвокатом Капля А.С. та Заваденко У.О. (а.с. 51), додаткова угода №1 до Договору від 08 листопада 2018 року (а.с. 180), додаток № 1 від 08 листопада 2018 року до вказаного Договору (а.с. 181), рахунок фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 27 травня 2019 року (а.с. 182), акт приймання-передачі наданих послуг від 27 травня 2019 року до договору про надання правової допомоги (а.с. 184), квитанція № 1 від 27 травня 2019 року про оплату ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 грн (а.с. 183), а також рахунок фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 26 червня 2019 року (а.с. 244), акт приймання-передачі наданих послуг від 26 червня 2019 року до договору про надання правової допомоги (а.с. 245), квитанція № 2 від 26 червня 2019 року про оплату ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 грн (а.с. 246).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Капля А.С. ознайомилась із матеріалами справи (а.с. 43), підготувала заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 46-49), заяву про розподіл судових витрат (а.с. 178), заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 187), апеляційну скаргу (а.с. 196-202) та заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 242-243). Адвокат представляла інтереси відповідачки ОСОБА_1. у судових засіданнях у суді першої інстанції 05 березня 2019 року (а.с 170) та 27 травня 2019 року (а.с. 190-191).

При цьому, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 90 002,50 грн. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що зазначені адвокатом Каплею А.С. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст.133, 137, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації сплаченого судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення 352 (триста п`ятдесят дві) грн 40 коп.

Стягнути із акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн.

Стягнути із акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко