ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5396/19 Справа № 205/7345/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2019 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Новокодацькому ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 57502255 з виконання виконавчого листа № 205/7345/16-ц, виданого 17.05.2018 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Також, на виконанні у Новокодацькому ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 57516667 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 6 890,00 грн. та стягнення на користь Новокодацького ВДВС м. Дніпра виконавчого збору.

Постановами державного виконавця № 57516667 та № 57502255 від 24.10.2018 року були відкриті виконавчі провадження. На адресу заявника оскаржувану постанову було направлено 30.10.2018 року, яку він отримав 01.11.2018 року.

Заявник зазначав, що у супровідному листі до постанови про відкриття виконавчого провадження, яку було надіслано скаржникові, державним виконавцем зазначена стара назва його адреси.

Крім того, боржником до Верховного Суду подано касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області про повернення апеляційної скарги, а також подано клопотання про зупинення виконавчого провадження.

Заявник вважав, що своїми діями державний виконавець порушує його права, у зв`язку з чим постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною та підлягає скасуванню.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд скасувати постанову державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області № 57502255 від 24.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу на дії державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзивах на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області просять ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 23.10.2018 року до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчих листів, які було видано Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 17.05.2018 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 322 776,38 грн. та судового збору в розмірі 6 890,00 грн.

18 жовтня 2018 року ОСОБА_2 було сплачено авансовий внесок до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в розмірі 26 593,33 грн. та 24.10.2018 року було сплачено авансовий внесок в розмірі 137,80 грн.

Постановою державного виконавця № 57502255 від 24.10.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 205/7345/16ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 322 776,38 грн. та постановою № 57516667 від 24.10.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 205/7345/16ц про стягнення з боржника на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 6 890,00 грн.

Зазначені постанови про відкриття виконавчого провадження супровідними листами вих. № 57423 та вих. № 57433 від 24.10.2018 року були направлені сторонам виконавчого провадження, що фактично були прийняті відділенням поштового зв`язку до пересилання 30.10.2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15.11.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року у справі № 205/7345/16-ц.

Постановою державного виконавця від 29.11.2018 року виконавчі провадження № 57502255, № 57516667 було об`єднано у зведене виконавче провадження та присвоєно № 57811676.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що оскаржувана постанова відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а дії державного виконавця є правомірними та вчинені відповідно до цього Закону.

Встановивши зазначені обставини, керуючись статтями 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону, висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не врахована постанова Верховного Суду від 27.02.2019 року, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки жодним чином не впливає на примусове виконання виконавчих листів та правомірність винесення оскаржуваних постанов державного виконавця.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року, на виконання його були видані виконавчі листи, було переглянуто в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Постановою апеляційного суду від 06.08.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року залишено без змін.

Щодо посилання скаржника на те, що кореспонденцію йому необхідно надсилати за правильним місцем проживання - АДРЕСА_1 , про що достовірно було відомо як виконавцю так і стягувачу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 в жодній заяві чи повідомленні не вказує повну адресу свого начебто нового місця проживання по АДРЕСА_1 , навіть в тексті апеляційної скарги вказана лише вулиця, без уточнення будинку та квартири. В той же час на титульному аркуші апеляційної скарги сам скаржник вказує свою адресу, яка збігається з адресою, вказаною у виконавчому документі та на яку державним виконавцем надсилається поштова кореспонденція, а саме: АДРЕСА_2 .

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що всі дії державного виконавця були направлені виключно на виконання вимог виконавчих документів, в порядок та спосіб визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Ураховуючи викладене, за відсутності, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскаржувані постанови державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень винесені у відповідності до цього Закону.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко