Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 205/6749/15-ц

провадження № 61-17655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Нижнього А. В. від 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О. від 29 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнило, до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та остаточно просило стягнути з відповідачів (з кожного окремо) борг у сумі 9 875, 67 швейц. франк. в межах 1/3 вартості успадкованого від ОСОБА_4 майна.

Позов мотивований тим, що 01 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке в подальшому перейменоване на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту в сумі 41 800 швейц. франк. зі строком повернення до 31 липня 2028 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, у зв`язку з чим 06 липня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з вимогою до ОСОБА_1 - дружини померлого.

28 травня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслало до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву, у якій просило довести до відома усіх без винятку спадкоємців ОСОБА_5 вимоги банку в розмірі 29 775, 03 швейц. франк., що виникли за кредитним договором № від 01 серпня 2007 року.

Оскільки на час смерті позичальника, існувала заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 627 швейц. франк., позивач просив задовольнити позовні вимоги, стягнувши вказану суму із спадкоємців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виходив з пропуску банком встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав він дізнався 06 липня 2012 року і пред`явив відповідну вимогу, проте до суду із цим позовом звернувся лише 07 вересня 2015 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності, про застосування якого відповідач подала відповідну заяву.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з пропуском ПАТ «УкрСиббанк» встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України строку пред`явлення вимоги до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності - до ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалу апеляційного суду, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги, що реалізація права кредитора на пред`явлення вимог до спадкоємців полягає у направленні вимоги до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, а направлення окремих вимог кожному із спадкоємців чинним законодавством не передбачено. Інформація про те, що спадкоємцями після померлого ОСОБА_4 є його дружина і діти, стала відома ПАТ «УкрСиббанк» лише 12 червня 2016 року під час розгляду справи в суді першої інстанції. Висновок судів про пропуск банком строку загальної позовної давності до ОСОБА_1 є неправильним, оскільки коло спадкоємців повинно було бути встановлено 19 жовтня 2012 року (після закінчення строку прийняття спадщини), у зв`язку з чим право банку на позов виникло з наступного дня після встановлення кола спадкоємців, тобто 20 жовтня 2012 року.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подані.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 205/6749/15-ц із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості призначено до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 01 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому перейменоване на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту у сумі 41 800 швейц. франк. зі строком повернення до 31 липня 2028 року.

04 травня 2012 року ОСОБА_1 повідомила ПАТ «УкрСиббанк», що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер.

06 липня 2012 року банк пред`явив свої вимоги до спадкоємця ОСОБА_4 - його дружини ОСОБА_1 шляхом звернення до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою.

28 травня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслало до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву, у якій просило довести до відома усіх без винятку спадкоємців ОСОБА_5 вимоги банку в розмірі 29 775, 03 швейц. франк., що виникли за кредитним договором № від 01 серпня 2007 року.

Станом на дату смерті ОСОБА_5 заборгованість позичальника за кредитним договором становила 29 627 швейц. франк.

Суди встановили, що спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 і діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 2015 року успадкували по 1/3 частині домоволодіння на АДРЕСА_1 вартістю 450 370 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим зазначена норма застосовується в разі дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк для прийняття спадщини після його смерті закінчився 19 жовтня 2012 року.

Із вказаним позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернулось 31 серпня 2015 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті.

Отже, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову до спадкоємця ОСОБА_1 , не з`ясували, чи дотримав банк вимоги статей 256, 257 ЦК України з огляду на те, що коло спадкоємців визначилось лише 20 жовтня 2012 року, а банк пред`явив вимоги 06 липня 2012 року, направивши повідомлення до нотаріальної контори.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до неповнолітніх спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суди попередніх інстанцій виходили з того, що, звертаючись 06 липня 2012 року до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємця померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 (дружини), таких вимог до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позивач не заявляв, а з вимогою до них звернувся лише 28 травня 2013 року, тобто з пропуском встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України строку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте суди не дослідили, чи можна вважати отримання вимоги ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , вимогою і до цих спадкоємців.

Оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України Верховний Суд не має процесуальних можливостей з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов