ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6403/18 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 22-ц/818/3703/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Бровченка І.О., Кругової С.С.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 травня 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Мартинової О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2013 року до її повноліття. Виконавчий лист по виконанню вказаного рішення суду перебуває в Міжрайонному відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області.

Вказала, що у зв`язку з тим, що з моменту ухвалення рішення суду пройшов значний час і присуджені аліменти в твердій грошовій сумі значно обезцінились, позивач звернулась до державного виконавця про індексацію присуджених з боржника ОСОБА_2 аліментів, але отримала відмову, яка мотивована тим, що ні Законом України «Про виконавче провадження» ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено обов`язку державного виконавця щодо індексації розміру аліментів. Таким чином, позивач просить суд замість присуджених аліментів в твердій грошовій сумі стягнути аліменти в частці від доходів відповідача, що по суті є зміною способу стягнення аліментів.

На підставі викладеного та уточнивши позовні вимоги 22 лютого 2019 року, ОСОБА_1 остаточно просила змінити визначений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року у справі № 645/1112/13 спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2018 року до її повноліття.

У письмовому відзиві відповідач, зазначив що зазначена заявницею підстава для зміни розміру аліментів, знецінення аліментів, є безпідставною, оскільки закон не містить таких підстав. Позивачем не надано жодного доказу щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін по справі, інших випадків, передбачених законом. При цьому матеріальний та сімейний стан відповідача погіршився, на даний час він є не працевлаштований. Відповідно до ст. 184 СК України та іншими підзаконними актами, передбачена індексація аліментів, що призначені в твердій грошовій сумі. Таким чином, вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, ухвалено з порушенням (неправильним застосуванням) норм матеріального права, а саме: ч.3 ст. 181 СК України (зі змінами) та невідповідності висновків викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вказала, що в матеріалах справи наявна довідка про її доходи та дані про матеріальний стан платника аліментів, який утримує трикімнатну квартиру, автомобіль та по декілька разів на рік виїздить за кордон в тому числі і в Туреччину, повторно одружився та має вагітну дружину (згідно наявної довідки, станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду термін її вагітності становив майже 10 місяців, дитина ще не народилась, але суд чомусь вважав що дитина у відповідача від нового шлюбу уже є). В суді відповідач пояснив, що він має добре здоров`я, на цей час офіційно не працевлаштований, працює на будівництві та виробництві меблів без оформлення.

Вважає, що наявні у справі докази є достатніми для висновку, що боржник має можливість (спроможний) щомісячно сплачувати аліменти по 1/4 частці від його доходів, а підстава для звернення з такою вимогою є суттєвою і створеною недосконалим регулюванням аліментних відносин.

Зазначила, що суд помилково послався на численні норми, які захищають права дитини на належне утримання і на ст. 192 СК України, яка регулює можливість зміни розміру аліментів та вказав, що позивач не довів, що його матеріальний стан погіршився, а матеріальний стан платника аліментів поліпшився, на що позивач і не посилався, йшлося тільки про законодавчу колізію та про те, що платник аліментів спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки своїх доходів. При цьому, суд безпідставно ототожнив такі поняття як зміна розміру аліментів та зміна способу їх стягнення, що призвело до помилкового рішення. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Законом передбачено такі способи стягнення аліментів, як стягнення у твердій грошовій сумі так і в частці від його доходів за вибором їх отримувача. Законом прямо передбачено право стягувача вимагати зміни способу стягнення аліментів з боржника, якщо самим законодавством і створені перешкоди для реалізації його аліментних прав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить скаргу відхилити і залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Послався на те, що: доводи позивача щодо індексації аліментів вже розглядалися судом по іншій справі і вона вже була стягнута з відповідача; добрі доходи позивача в якості ФОП вже закінчилися з огляду на економічні реалії, він як ФОП припинив свою діяльність і наразі має лише нерегулярні доходи; трикімнатна квартира, в якій він мешкає нині, йому була подарована батьком, а при розлученні сторони за домовленістю продали майно і було придбано житло для позивача, внаслідок чого вона живе у власній квартирі; вантажний автомобіль, яким користується відповідач вже був поділений в судовому порядку між сторонами та відповідач вже здійснив відповідні виплатив позивачу, на підставі яких вона придбала собі новий автомобіль; за кордон відповідач виїжджає лише щоби заправити автомобіль більш дешевим пальним і цей закордон - Гоптівка, а не Туреччина; у новому шлюбі у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 вже народилася дитина, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 125-126); визнав, що він інколи заробляє 10 000 грн. місяць, але це лише в сезон вересень-грудень, в інші місяці, нажаль, лише 4000-6000 грн.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено покращення майнового стану відповідача, зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів. При цьому зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача є безпідставною, оскільки відповідач є безробітнім, має мінливий, нерегулярний дохід.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2012 року.

Від шлюбу сторони мають доньку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 08 травня 2007 року, батьками дитини - ОСОБА_3 зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 березня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2013 року досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили. Виконавчий лист видано 10 квітня 2013 року.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860,00 грн., з 1 липня - 1944,00 грн., з 1 грудня - 2027,00 грн., тобто розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим з 1 січня 2018 року 930,00 грн., з 1 липня 972,00 грн., з 1 грудня 1013,50 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів, що з моменту ухвалення рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року, її матеріальне становище погіршилось.

Відповідно до довідки про суму виплаченого доходу і утриманого податку за місцем основної роботи № 7 від 27.02.2019 року ОСОБА_1 , зазначено, що загальна сума доходів за період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 98564 грн. 63 коп.

Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року проводиться стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн.

У ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що матеріальне становище платника аліментів - відповідача, з моменту ухвалення рішення суду від 21.03.2013 року, не змінилось.

Згідно листа заступника начальника Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України від 21.03.2019 року, вбачається що згідно бази даних НАІС ГСЦ МВС України, на ім`я громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 22.11.2006 року зареєстровано автомобіль Opel Movano, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_2 , білого кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_3 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4. Також зазначено, що 03.12.2015 року на вищевказаний транспортний засіб накладено обмеження на проведення реєстраційних дій, на підставі постанови Фрунзенського ВДВС ХМУЮ у Харківській області.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_2 , належить на праві приватної власності 3-х кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 26.10.2006 року.

Як вбачається з листа начальника Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 06.03.2019 року, відповідач в період з 2014 року по 2016 рік перетинав державний кордон один раз на рік. В період з 18.03.2018 року по 22.12.2018 року перетинав державний кордон 4 рази та 26.02.2019 року перетинав кордон 1 раз.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач-платник аліментів став безробітнім. Відповідно до свідоцтва від 10 серпня 2018 року, ОСОБА_2 уклав новий шлюб з ОСОБА_6 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.76).

Згідно з довідки КНП «Міської поліклініки № 3» Харківської міської ради № 467 від 26 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є вагітною 14-15 тижнів (а.с.75).

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860,00 грн., з 1 липня - 1944,00 грн., з 1 грудня - 2027,00 грн., тобто, розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим з 1 січня 2018 року - 930,00 грн., з 1 липня - 972,00 грн., з 1 грудня -1013,50 грн.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки він визначений законом (частина друга статті 182 СК України).

Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень щодо їх стягнення.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Таким чином, з огляду на відсутність законних підстав для збільшення аліментів у судовому порядку, це питання вирішується на стадії виконання чинного рішення суду про стягнення аліментів.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, позивач просила аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2018 року до її повноліття.

За приписами частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у один із способів: у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів, що стан здоров`я позивача або дитини погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, та матеріали справи не містять. У матеріалах справі відсутні з цього приводу належні, допустимі та достатні докази, а зміна фіксованої частки на ј не відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач має мінливий заробіток. Позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на покращення матеріального стану відповідача не знайшли свого підтвердження, тому колегія суддів їх відхиляє. Як було правильно встановлено судом, автомобіль та квартира, знаходяться у власності ОСОБА_2 ще з 2006 року і знаходились на день ухвалення судового рішення про стягнення аліментів від 21.03.2013 року (а.с.63,74-75).

Щодо доводів апеляційної скарги про перетин відповідачем державного кордону, то це не свідчить про покращення його матеріального становища, оскільки, позивачем не надано доказів витрачених коштів відповідачем, під час виїзду за межі України, їх розмір та належність зазначених коштів саме відповідачу.

Щодо розміру заробітної плати відповідача матеріали справи таких відомостей не містять. Однак, з опису документів вбачається, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення дії «Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням» фізична особа ОСОБА_2 надав документи: реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням або судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством.

Доводи апеляційної скарги, що законом передбачено такі способи стягнення аліментів, як стягнення у твердій грошовій сумі так і в частці від його доходів за вибором їх отримувача, колегія суддів відхиляє, відповідно до уточненої позовної заяви просила суд змінити визначений рішенням спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2018 року до її повноліття.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.ст.374, 375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді

І.О.Бровченко.

С.С.Кругова.