ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 396/1358/18

провадження № 22-ц/4809/177/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Голованя А. М., Кіселика С.А.,

за участю секретаря Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне підприємство «Бобринець-Агро-К»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Бобринець-Агро-К» на рішення Новоукраїнського районного суд Кіровоградської області(суддя Шепетько В. І.) від 28 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовом до Приватного підприємства «Бобринець-Агро-К» про розірвання договору оренди № 9-К, укладеного 19 грудня 2010 року між нею і відповідачем відносно земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :02:000, який зареєстровано управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2011 року за № 0313 .

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не виконує умови договору, а саме систематично, впродовж 2016 - 2017 років, не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою. У зв`язку з порушенням відносно відповідача справи про банкрутство (ЄУН 911/2652/17), а також з огляду на те, що в тій справі нею своєчасно не пред`явлено до суду вимог про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, просила розірвати укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Суд постановив розірвати договір оренди № 9-К земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер - :02:000, укладений 19 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Бобринець - Агро - К», що був зареєстрований управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2011 року за № 0313 а також поклав на відповідача понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що належними у справі доказами підтверджуються наведені у позовній заяві обставини систематичного невикористання відповідачем орендованої земельної ділянки протягом 2016-2017 років зобов`язань та несплати ним орендної плати за укладеним між сторонами договором у вказаний період. Зазначене є підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2018 року, Приватне підприємство «Бобринець - Агро - К» оскаржило його в апеляційному порядку. Згідно з поданою апеляційною скаргою відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що відносно нього господарським судом порушено справу про банкрутство та введено процедуру розпорядження майном, що також передбачає введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Оскільки позивач не звертався до господарського суду у справі про банкрутство відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог, у реєстрі вимог кредиторів заборгованість відповідача перед позивачем не значиться, зазначене свідчить про недоведеність факту наявності заборгованості. Відповідач наполягає на порушенні судом першої інстанції вимог чинного законодавства щодо предметної юрисдикції справи, на його переконання справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, віднесено до компетенції господарського суду.

Відзив на апеляційну скаргу від позивачки до суду не надійшов.

Позиції сторін, викладені ними у судовому засіданні

Сторони повідомленні належним чином про дату,час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення, тобто 27 вересня 2019 року.

Заслухавши у судовому засіданні 24 вересня 2019 року доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено такі неоспорювані обставини

19 грудня 2010 року між ОСОБА_1 (Орендодавець за договором) та Приватним підприємством «Бобринець - Агро- К» (Орендар за договором) укладено договір оренди № 9-К земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:000 (далі - Договір, с. 7-10).

За умовами Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,68 га ріллі, яка знаходиться на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Договір укладено на десять років (п. 8 Договору).

Згідно з розділом «Орендна плата» Договору, орендна плата вноситься Орендарем щорічно у формі та розмірі: 4 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 3064 грн 83 коп готівкою та/або перерахуванням на особистий розрахунковий рахунок Орендодавця у строк до 1 січня наступного року.

Пунктами 38, 39 Договору встановлено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання Договору оренди допускається. Умовами розірвання Договору в односторонньому порядку є несплата орендної плати більше двох років.

Договір підписаний сторонами, зареєстрований в управлінні Держкомзему у Новоукраїнському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2011 року за № 0313 .

За актом приймання-передачі від 19 грудня 2010 року земельна ділянка передана Орендодавцем в оренду Орендарю (с. 11).

Шляхом підписання Додатку № 2 до Договору сторони погодили щорічний розмір орендних платежів, період та форму їх виплати, а саме: грошова форма, 3064 грн. 83 коп в строк до 01 січня наступного року (с. 12).

13 вересня 2017 року ухвалою господарського суду Київської області порушено провадження у справі ЄУН 911/2652/17 про банкрутство боржника - Приватного підприємства «Бобринець - Агро- К» (с. 16).

Розгляд вказаної справи господарським судом не завершено дотепер.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегією суддів враховано наступне.

Щодо юрисдикційності справи

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (за винятком окремих його положень) (далі - Закон № 2343-XII), яким останній викладено в новій редакції.

У п. 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Суд першої інстанції встановив, що ухвалою Господарського суду Київської області від 13 вересня 2017 року у справі ЄУН 911/2652/17 порушено провадження у справі про банкрутство ПП «Бобринець-Агро-К».

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів передбачені Законом № 2343-XII.

Частиною 4 ст. 10 Закону № 2343-XII визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Указана норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ГПК України, яким визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Справи, передбачені п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (ч. 9 ст. 30 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, установлених Законом № 2343-XII, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку ст. 23 Закону № 2343-XII незалежно від настання строку виконання зобов`язань.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі ЄУН 396/652/18 у подібних правовідносинах, позовні вимоги про розірвання договору оренди землі є немайновими і за відсутності інших майнових вимог позивача до відповідача. відносно якого порушено справу про банкрутство, такий спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а тому не пов`язаний зі здійсненням провадження у справі про банкрутство (в тій справі а також у цій справ - ПП «Бобринець-Агро-К» - суд) і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі ЄУН 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі ЄУН 289/233/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Ззакону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно ч. 4 ст. 262 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок суду першої інстанції про належність справи до юрисдикції загальних судів відповідає вимогам закону та правовим висновкам Верховного Суду і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Отже вимоги відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства не ґрунтуються на законі, а отже не підлягають задоволенню.

Щодо суті спору

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За змістом ч. 1 ст. 32 Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд.

Отже, наведеними положеннями законодавства, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, в якості підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, згідно яких договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 611 ЦК України розірвання договору передбачено серед можливих правових наслідків порушення зобов`язання.

Зазначене повністю відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України віднесено, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Апеляційний суд враховує, що відповідач не спростував доводів позивачки про невиконання ним зобов`язання по сплаті орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою за період 2016 - 2017 років (відповідач не надав належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів виплати ним позивачці передбаченої договором оренди орендної плати за 2016 рік у строк до 01 січня 2017 року а також виплати орендної плати за 2017 рік у строк до 01 січня 2018 року).

Суд першої інстанції дав правильну оцінку наявним у справі доказам і правильно та повно встановив обставини цієї справи.

Встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язання перед позивачкою з виплати орендної плати впродовж двох років поспіль. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання укладеного між сторонами по справі договору оренди.

Отже, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи і вирішив спір відповідно до закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки судом першої інстанції рішення у даній справі ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Бобринець-Агро-К» залишити без задоволення, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. А. Кіселик