Провадження № 4-с/643/60/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Полковник Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати неправомірним та скасувати повідомлення Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 11.06.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання дублікату виконавчого листа Московського районного суду м.Харкова від 28.11.2018р. по справі №1-470/11 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданого кримінальним правопорушенням матеріального збитку у розмірі 2 154 476,00грн.; зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого документа по справі №1-470/11 в частині стягнення з ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що 26.12.2014 року Московським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист по справі №1-470/11 про солідарне стягнення з засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданого кримінальним правопорушенням матеріального збитку у розмірі 2 154 476,00грн. 29.05.2019року ним направлено вище визначений виконавчий документ на примусове виконання до Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві в чатсині стягнення з ОСОБА_2 11.06.2019року державним виконавцем винесено постанову про повренення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження виконавець у постанові зазначив те, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не вказаний ідентифікаційний номер боржника, а також те, що виконавчий документ виданий російською мовою, що унеможливлює однозначно ідентифікувати боржника. Вважає дії державного виконавця щодо винесення вказаного повідомлення неправомірними і такими, що суперечать положенням ЗУ «Про виконавче провадження».

Заявник ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належим чином.

Представник Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.11.2018року Московським районним судом м. Харкова був виданий дублікат виконавчого листа у кримінальній справі №1-470/11 на підставі вироку «Взыскать солидарно с осужденных ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , Змитроченко Э ОСОБА_10 . и ОСОБА_11 в пользу ЧП ОСОБА_12 в счет возмещения причиненного материального ущерба сумму в размере 2 154 475 гривен».

Заявник звернувся до Деснянського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження.

11.06.2019 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Танащук О.М. було складено повідомлення, за яким виконавчий документ був повернутий заявнику без прийняття до виконання, відповідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку відсутністю у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника. Крім того, виконавчий документ виданий російською мовою, що унеможливлює однозначно ідентифікувати боржника, а саме вказане у виконавчому документі прізвище боржника не збігається із прізвищем боржника, що вказане у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Гарантії прав учасників виконавчого провадження є невід`ємними від юридичних гарантій законності, під якими розуміють передбачені законом спеціальні засоби впровадження охорони та, у разі порушення, відновлення законності.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ЗУ «Про виконавче провадження», що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України та ч.1 ст.302 ЦК України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення , якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Згідно п. 3 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків), згідно із п.3 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Тому відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Як встановлено в судовому засіданні, у заявника відсутні можливості без згоди боржника отримати дані, на підставі відсутності яких державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Що стосується того, що виконавчий документ виданий російською мовою, що унеможливлює однозначно ідентифікувати боржника, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до роз`яснень Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у п. 3 постанови від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Процедура примусового виконання рішень регламентується Законом України «Про виконавче провадження» .

Згідно із положеннями ст. 18 вказаного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ст. 19 вказаного Закону визначено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

На підставі дослідженого, суд встановив, що виконавчий лист у справі № 1-470/11 від 28.11.2018, виданий відповідно до вимог передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», тому підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», є такими, що не відповідають вимогам Законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд приходить до висновку, що старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, не використав в повному обсязі надані йому права, не виконав обов`язки, покладені на нього як державного виконавця Законом України «Про виконавче провадження», а тому такі дії державного виконавця є неправомірними.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та незаконність дій державного виконавця при складенні повідомлення про повернення виконавчого документа, з метою захисту прав заявника суд вважає за необхідне скасувати його.

Щодо обраного заявником способу захисту, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п.3 п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене вище, а також виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд не знаходить підстав для зобов`язання відкрити виконавче провадження та вважає належним спосіб захисту зобов`язання державного виконавця вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання.

При таких обставинах суд задовольняє скаргу частково.

Керуючись ст.32 Конституції України, ст.ст.2, 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 11.06.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання дублікату виконавчого листа Московського районного суду м.Харкова від 28.11.2018р. по справі №1-470/11 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданого кримінальним правопорушенням матеріального збитку у розмірі 2 154 476,00грн.

Зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого документа дублікат виконавчого листа № 1-470/11, виданого 28.11.2018 року Московським районним судом м. Харкова.

В іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М. Довготько