Єдиний унікальний номер 243/2069/19 Номер провадження 22-ц/804/2328/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 243/2069/19

Номер провадження 22-ц/804/2328/19

25 вересня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Санікової О.С., Соломахи Л.І.

при секретарі Самойленко Г.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, представник Михайлішина Світлана Вікторівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на отримання недоотриманої пенсії,

- за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Дюміною Н.О. в м. Слов`янськ в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 27 травня 2019 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, повний текст складено 05 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У березні 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на отримання недоотриманої пенсії.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , після її смерті відкрилася спадщина яка складається з недоотриманої пенсії, яку вона отримувала згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру: реєстрація спадкової справи 03.04.2018 року за № 62238570. 30 жовтня 2018 року вона звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про виплату їй недоотриманої пенсії, оскільки нею було пропущено шестимісячний строк звернення до пенсійного фонду. Вказує на те, що в неї були поважні причини в пропуску строку на звернення до пенсійного фонду, оскільки вона отримала свідоцтво про смерть матері тільки 03 квітня 2018 року, та добросовісно помилялась щодо порядку виплати недоотриманої пенсії в порядку спадкування, фактично вступила у володіння спадковим майном.

З урахуванням викладеного просила суд визнати причини пропущення строку на подачу заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для отримання недоотриманої пенсії поважними, визначити для неї додатковий строк для подання заяви про виплату сум недоотриманої пенсії та зобов`язати Головне управління ПФУ в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію після смерті матері ОСОБА_2

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

27 травня 2019 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на отримання недоотриманої пенсії задоволено частково.

Стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, недоотриману пенсію після померлої матері ОСОБА_2 , в іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

02 серпня 2019 року не погодившись із вказаним рішенням, начальником Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при винесенні рішення, судом першої інстанції було порушено норми матеріального права та невірно визначено нормативно-правові акти, які підлягали застосуванню до оспорюваних правовідносин.

Посилаючись на низку нормативно-правових актів, відповідачем зазначено, що основними умовами для отримання сум недоодержаної пенсії є проживання членів сім`ї разом із пенсіонером на день його смерті та відповідне звернення у шестимісячний строк до органів пенсійного фонду. У зазначений термін ОСОБА_1 не зверталася до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою про виплату недоотриманої пенсії, отже, відповідач не відмовляв їй у виплаті недоотриманої пенсії.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки саме стягнув на користь позивача суми, а не зобов`язав відповідача їх виплатити. Вважає, що справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області Михайлішина С.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала. Просила скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову.

Позивач належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (а.с.96, 99), у судове засідання не з`явилась, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши позицію представника відповідача (апелянта по справі), дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право як спадкоємець на отримання нарахованих, але не виплачених в повному обсязі сум пенсії, які входять до складу спадщини і не були отримані спадкодавцем за життя.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 03 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис № 609 (а.с.7).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14 січня 1952 року, вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю у свідоцтві записана ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вбачається, що державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру: реєстрація спадкової справи 03 квітня 2018 року за № 62238570 (а.с.9).

З листа відповіді Першій Слов`янській державній нотаріальній конторі Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області № 15505/03-2 від 26 листопада 2018 року, останнім було повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на обліку в головному управління як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За період з листопада 2014 року по листопад 2017 року у ОСОБА_2 залишилася недоотримана пенсія. Зазначено, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суми пенсії, які підлягати виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день йото смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с.10).

З копії листа ГУ ПФУ в Донецькій області № 2547-К-01 від 08 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний строк звернення до Пенсійного фонду з заявою про виплату недоотриманої пенсії після померлої матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.57).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В апеляційній скарзі відповідач виразив свою незгоду із застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що до оспорюваних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до роз`яснень, наданих у листах Міністерства юстиції України від 26.12.2008 р. № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норми права у випадку колізії» та листі Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року № Н-35267-18 «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами», при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

В даному випадку, як вбачається із матеріалів позовної заяви і не заперечується позивачем, померла мати позивачки - ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Отже, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Нормами ст. 11 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Проте, спадкодавець не є суб`єктом дії цього Закону.

Таким чином, посилаючись в оскаржуваному рішенні на положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Частиною 2 ст. 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яке було видано Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 03.04.2018 року серія II- НОМЕР_3 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Горлівка (а.с.7).

З довідки, наданою ОСОБА_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 036781 від 26.04.2017 року вбачається, що з 26.04.2017 року її фактичне місце проживання - в`їзд АДРЕСА_1 , тобто на день смерті своєї матері, ОСОБА_2 , вона разом з нею не проживала (а.с.4).

Відповідно до п. п. 1, 2 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до посвідчення АЗ НОМЕР_4 147988 (а.с.5) та довідки № ВТЭ-14 № 019232 (а.с.6) ОСОБА_1 є інвалідом другої групи по загальному захворюванню та є непрацездатною.

Проте, п. 4 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

Отже, зазначена пенсія не може входити до складу спадщини, а інших підстав для отримання зазначених сум, які передбачені Законом у позивача не має.

Таким чином, аналізуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач ОСОБА_1 не має права на отримання недоотриманої пенсії, яку отримувала її матір ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як була призначена їй у разі втрати годувальника.

Доводи відповідача про те, що даний спір підлягав вирішенню в порядку адміністративного судочинства, не знайшов свого підтвердження.

Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів.

У постанові від 04.09.2019 року у справі № 750/7865/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивач мотивував позовну заяву порушенням приписів цивільного законодавства та права власності на успадковані кошти. Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що ввійшли до складу спадщини. Вказані вимоги є майновими. Тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а доводи касаційної скарги про належність спору до юрисдикції адміністративного суду є необґрунтованими.

Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову у справі є вимога про стягнення грошових коштів в порядку спадкування.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Таким чином, колегія суддів погоджується з відповідачем відносно того, що у позивачки ОСОБА_1 відсутні підстави для виплати їй недоотриманої пенсії, яку отримувала її матір - ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З наведеного вище обґрунтування вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні справи по суті було неправильно застосовано норми матеріального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, з винесенням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Позивач у відповідності до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області недоотриманої пенсії після померлої матері ОСОБА_2 скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Судовий збір сплачений Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Донецькій області за подачу апеляційної скарги в сумі 1152, 60 гривень (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене та долучене до матеріалів цивільної справи 26 вересня 2019 року

Судді: А.В. Гапонов

О.С. Санікова

Л.І. Соломаха