УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Мирошниченка Ю.М.;

при секретарі Конівченко Ю.А.;

за участю представника скаржника Романенко А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за скаргою приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (заінтересована особа ОСОБА_1 ) на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПрАТ «ММК ім. Ілліча», товариство, скаржник) звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Черниш Оксани Іванівни (далі держвиконавець), посилаючись на те, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.12.2018 року з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 (далі стягувачка) на відшкодування моральної шкоди стягнуто 130000,00 грн. У березні 2019 року товариство перерахувало стягувачці вказану суму за винятком податку з доходів фізичних осіб та військового збору, загальна сума яких склала 25350 грн. Проте постановою держвиконавця відкрито виконавче провадження в частині стягнення 25000 грн. Просив визнати незаконною бездіяльність держвиконавця Черниш О.І. у зв`язку з невинесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов`язати останню закінчити виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням.

Державний виконавець Черниш О.І. та заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явились, про час та розгляд справи повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду скарги на підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Держвиконавець заперечувала проти задоволення заяви, наполягаючи на правомірності продовження виконавчого провадження.

Скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що на примусовому виконанні Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 09.08.2019 року перебуває виконавчий лист № 264/5681/17, виданий Іллічівським райсудом м. Маріуполя 22.02.2019 року про стягнення з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 130000 грн. в частині стягнення суми 25000 грн.

Товариство звернулось до держвиконавця із заявою щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та надало документи про повне, на думку скаржника, виконання рішення суду, а саме: платіжне доручення на суму 104560,00, яку перераховано стягувачці, а також платіжні доручення на суму 23400,00 грн., сплачену в якості податку з доходів фізичних осіб та на суму 1950,00 грн. в якості військового збору на рахунок казначейства.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість бездіяльності державного виконавця, суд виходить з того, що за офіційною дефініцією, наведеною у підпункті 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

При цьому відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Тобто, якщо особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи моральну шкоду, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Проте за змістом "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування: 1) збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) шкоди життю та здоров`ю.

Таким чином, синтаксичний аналіз норми, наведеною у підпункті "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України показує, що суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, а отже товариство при виконанні судового рішення діяло всупереч вимогам податкового законодавства та необґрунтовано утримало з визначеної судом суми відшкодування моральної шкоди (130000,00 грн.) податок на доходи фізичних осіб у розмірі 23400,00 грн. та військовий збір у розмірі 1950,00 грн.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 05.06.2019 р. у справі № 227/130/14-ц.

Законодавче звільнення від оподаткування, зокрема, сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю свідчить про неспроможність твердження боржника про те, що це правило поширюється виключно на осіб, котрі безпосередньо постраждали від неправомірних діянь, наслідком яких стало заподіяння потерпілим шкоди (майнової чи немайнової).

За таких обставин підстави для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 450 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (заінтересована особа ОСОБА_1 ) на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Черниш Оксани Іванівни відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали буде складено 08 жовтня 2019 року.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко