ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6995/19 Справа № 205/1680/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2019 року у справі за поданням старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року старший державний виконавець Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Демська Г.С. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . На обґрунтування подання зазначено, що на на виконанні у Новокодацькому ВДВС м. Дніпра перебуває зведене виконавче провадження № 56850261 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 3 030 607 гривень та відсотків від простроченої суми у розмірі 58 673 гривні 48 коп., а також судових витрат у розмірі 3775 гривень 80 коп. Боржником ОСОБА_2 рішення суду не виконується, на виклики державного виконавця боржник не з`являється, майна, на яке можливо звернути стягнення, немає, згідно з відомостями ПФУ та ДФС доходи не отримує. За повідомлення Головного центру обробки спецінформації Державної прикордонної служби України листом № 0.184-7227/0/15-19 від 21 вересня 2019 року ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України. Оскільки боржник ухиляється від виконання рішення, вимоги виконавчого документа не виконує, не вживає заходів щодо виконання рішення, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2019року було відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Демської Г.С.про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Демської Г.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною і необгрунтованою, висновки суду не відповідають обставинам справи,судом невірно застосовані норми матеріального права. Зокрема, апелянт вказує, що державним виконавцем вживалися всі належні заходи для примусового виконання рішення суду, направлялися запити до державних установ щодо отримання інформації про джерела доходу боржника та про зареєстроване майно боржника; на виклики державного виконавця боржник не з`являється, жодних пояснень за фактом невиконання рішення суду не надає, про причини неявки не повідомляє; посилається на обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження та фактів тривалого невиконання боржником судового рішення.

Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2019 року скасувати, посилаючись на обґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Новокодацького ВДВС м. Дніпра перебуває зведене виконавче провадження № 56850261.

Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 19 лютого 2018 року з метою виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року було видано два виконавчі листи № 205/1680/15-ц.

Постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра № 55903938 від 01 березня 2018 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 3775 гривень 80 коп.

06 березня 2018 року листом старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра на адресу ОСОБА_2 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра № 56105351 від 04 квітня 2018 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 3089280 гривень 48 коп.

Викликами державного виконавця від 01 березня 2018 року та 04 квітня 2018 року боржника ОСОБА_2 було зобов`язано явкою до Новокодацького ВДВС м. Дніпра.

Відповідно до інформації, наданої органами ДФС України та ПФУ України, боржник доходи не отримує.

ОСОБА_2 , згідно з відомостями, які було надано Держприкордонслужбою України від 04 лютого 2019 року, систематично здійснював перетин державного кордону України та перебував поза межами України з 27 березня 2018 року по 12 лютого 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції посилався на те, що державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_2 з метою ухилення від виконання рішення суду має намір виїхати за межі України; старшим державним виконавцем не надано суду доказів, що ним вчинялися усі можливі розшукові дії, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» з метою встановлення місця перебування чи проживання або ж примусовий привід боржника ОСОБА_2 ; суду не надано доказів на підтвердження виклику боржника до виконавчої служби з приводу вищевказаного виконавчого провадження та взагалі щодо обізнаності останнього про наявність такого виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст. 12 ЗУ Про виконавче провадження, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Аналогічне право визначене пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження чинної редакції.

Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не надано доказів вчинення ним всіх дій, які передбачені Законом України Про виконавче провадження, та спрямовані на погашення заборгованості.

Також, не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення суду виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 не отримував жодного виклику до державного виконавця, а також постанови про відкриття виконавчого провадження.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова