Справа №701/1042/19
Номер провадження2/701/388/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - В.Л. Маренюка

за участю секретаря - Н.В. Філіпчак

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської сільської ради, про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

На підставу своїх вимог спирається на те, що з 1958 року по 1963 рік батько позивача, ОСОБА_2 , перебував членом колгоспу ім. Ватутіна, з 1964-1972 р.р. - членом колгоспу «Зоря», з 1973-1981 р.р. членом колгоспу ім. Дзержинського та відповідно працював там на різних посадах, що підтверджується Трудовою книжкою колгоспника № 364 від 05.11.1966 р.

Відповідно до положень Сімейного кодексу (ст. 180) Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином до досягнення повноліття ОСОБА_1 , була на утриманні власного батька та матері як дитина, що мала інвалідність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

На думку позивача, оскільки дитина-інвалід залишилась без годувальника в результаті його хвороби та смерті, то право спадщини переходить дитині-інваліду, про яку повинні були подбати члени та правління колгоспу, які нічим не допомагали і не згадували про її існування.

Відповідно до Довідки, виданої виконавчим комітетом Харківської сільської ради № 246 від 09.08.2016р., спадкоємцями майна ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_3 , його дочка ОСОБА_1 , сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Заповіт від імені ОСОБА_2 виконавчим комітетом Харківської сільської ради не посвідчувався.

08.05.2019р. ОСОБА_1 звернулась до Маньківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Листом № 678/02-31 від 08.05.2019 р. Маньківська державна нотаріальна контора в особі завідувача Шевченко Н.Г., направила постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Представник Харківської сільської ради в судовому засіданні не заперечував на продовження процесуальних строків на звернення до суду з позовом, однак заперечував на задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на земельну частку пай.

З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. ч. 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисті.

На момент смерті батька ОСОБА_2 - 13,11 1982р. , позивачці виповнилось 14 років, згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 вона є інвалідом 1 групи з дитинства по опорно - руховому апарату. Представник відповідача не заперечував на застосуванні ч. 5 ст. 267ЦК України, тому позивачці слід продовжити строк на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, оскільки причини пропуску цього строку суд вважає поважними.

Що стосується решти позовних вимог, то судом встановлено , що з 1958 року по 1963 рік батько позивача, ОСОБА_2 , перебував членом колгоспу ім. Ватутіна, з 1964-1972 рр. - членом колгоспу «Зоря», з 1973-1981 рр. членом колгоспу ім. Дзержинського та відповідно працював там на різних посадах, що підтверджується Трудовою книжкою колгоспника №364 від 05.11.1966 р.

Відповідно до положень Сімейного кодексу (ст. 180) Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином до досягнення повноліття ОСОБА_1 , була на утриманні батька та матері як дитина, що мала інвалідність.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 .

На думку позивача, оскільки дитина-інвалід залишилась без годувальника в результаті його хвороби та смерті, то право спадщини переходить дитині-інваліду, про яку повинні були подбати члени та правління колгоспу, які нічим не допомагали і не згадували про її існування.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 9 ст. 5 Земельного кодексу України (прийнятого Верховною Радою УРСР 18.12.1990 року) встановлювався порядок обчислення середньої земельної частки (паю), коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), порядок набуття у власність визначався Земельним кодексом України, у якому вказано, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6 та 7 ст.6 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.2 Указу Президента України за № 720/95 від 08.08.95 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям; нормативно-правовий акт № 720/95 від 08.08.1995 року Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до земельних часток (паїв); нормативно-правовий акт № 899-IV від 05.06.2003 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Вирішуючи спір суд виходить з того, що розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття казу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п.1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. №801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Аналіз зазначених норм дає підстави суду дійти висновку, що особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

- перебування в членах КСП на час паювання;

- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю;

- одержання КСП цього акта.

З матеріалів справи вбачається що з 1958 року по 1963 рік ОСОБА_2 , перебував членом колгоспу ім. Ватутіна, з 1964-1972 рр. - членом колгоспу «Зоря», з 1973-1981 рр. членом колгоспу ім. Дзержинського. 13.11.1982 році ОСОБА_2 помер.

Відповідно до ст. 9 ч 2 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Аналіз досліджених доказів дає підстави суду дійти до висновку, що на момент проведення розпаювання земель КСП "Колос", що став правонаступником попередніх реформованих сількогосподарських підприємства, с. Харківка, Маньківського району, Черкаської області, ОСОБА_2 , помер, а тому не міг бути членом господарства, не міг набувати прав та не включений до списку членів господарства, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю правомірно.

За таких обставин необхідно відмовити в задоволенні позову в цій частині.

На підставі наведеного та керуючись п.1, 2 Указу Президента України за № 720/95 від 08.08.95 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", ст. ст. 253, 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Продовжити строк на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської сільської ради, про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення проголошено 20.09.2019 року.

Суддя В.Л. Маренюк