П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року місто Київ

справа № 361/5953/18

провадження №22-ц/824/9954/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Довгополої А.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Радзівіл А.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила права користування жилою площею будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А.

На даний час в будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка не є членом сім`ї позивача, сторони ніколи не проживали разом, не вели і не ведуть спільного господарства. Відповідачка не несе витрати по сплаті комунальних послуг, не займається будинком, не доглядає за будинком та не утримує його, чинити перешкоди у користуванні власністю.

Посилаючись на зазначені обставини, та на підставі ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт постійно проживала у спірному будинку, у встановленому законом порядку вселилась туди як член сім`ї, набула права користування житловим приміщенням та зареєструвала своє місце проживання. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням. Доказів того, що відповідач добровільно, без поважних причин вибула на інше постійне місце проживання матеріали справи не містять. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не правомірно не прийняв до уваги Акт обстеження житлово-побутових умов від 6 травня 2019 року, оскільки обставини викладені в акті щодо проживання відповідачки в спірному будинку відповідають дійсним обставинам та підтверджуються показами свідків, одна із яких підписала цей акт.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Скопич М.С. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ліщук О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 24 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , власником житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 2439, та вказані відомості внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_1 дійсно зареєстрована з 8 листопада 2003 року за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 1 липня 2017 року за вих. № 1-116947, та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 2 жовтня 2018 року за вих. № 1-11/877.

11 грудня 2014 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно е знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все на що вона матиме право заповіла ОСОБА_2 Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5744.

Після смерті ОСОБА_6 між ОСОБА_2 , з одного боку, та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 виник спір щодо права власності на 7/16 частки будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зверталась до суду із позовом про визнання договору дарування будинку недійсним та визнання за нею права на 7/16 частини будинку, але за її заявою вказаний позов був залишений без розгляду, про що свідчить ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року.

Крім того, судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала у спірному житловому будинку за згодою його колишнього власника - ОСОБА_5 як член його сім`ї, право власності якого припинено та новим власником житлового будинку стала позивачка ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не є членом сім`ї нового власника, й між сторонами не був укладений договір найму житла.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала у спірному житловому будинку за адресою його колишнього власника ОСОБА_5 як член його сім`ї, право власності якого припинено та новим власником житлового будинку стала позивачка ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не є членом сім`ї нового власника, й між сторонами не був укладений договір найму житла, таким чином із втратою права власності на будинок ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_2 втратила право користування будинком, оскільки право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, а тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачка ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні власністю, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні нею користування та розпорядження своїм майном на підставі ст.ст.386, 391 ЦК України шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, що в свою чергу відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання.

Установлено, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав до 2014 року батькам сторін, які є рідними сестрами.

Позивачка ОСОБА_1 набула права власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_5. (батьком сторін) та ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, кі не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У спірному будинку позивачка ОСОБА_1 не зареєстрована. Доказів на підтвердження того, що відповідачка чинить перешкоди власнику будинку у користуванні цим будинком позивачем суду не надано.

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована з 8 листопада 2003 року (була зареєстрована за спірною адресою за життя батьків), тобто вселилася на законних підставах, та постійно проживає в будинку.

За правилами ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку понад установлені законом строки, підстави визнавати її такою, що втратила право користування спірним житлом, відсутні.

Тимчасове не проживання відповідача в будинку, але в подальшому її повернення до свого постійного місця проживання, та проживання в будинку, не дає підстав для висновку, що остання втратила право користування жилим приміщенням.

З пояснень відповідачки ОСОБА_2 слідує, що остання іншого житла не має, що не спростовується і самою позивачкою.

З урахуванням конкретних обставин справи, а саме законність вселення відповідачки до будинку, постійне її проживання в будинку, відсутність у неї іншого житла, сам факт переходу права власності на будинок від батьків сторін до позивачки, не дає підстав для висновку, що відповідачка ОСОБА_2 втратила право на користування спірним житлом.

При цьому апеляційним судом врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц.

Суд першої інстанції не звернув уваги на обставини справи, а також на підстави позову і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 645/8985/15-ц, на яку послався суд першої інстанції, не може бути врахована у даній справі, оскільки обставини справи не є тотожними.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2019 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 26 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

Л.Д. Махлай