Романівський районний суд Житомирської області
25 вересня 2019 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області,-
24 вересня 2019 року, до відкриття провадження у цивільній справі, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме заборони Вільшанській сільській раді Романівського району Житомирської області розподіляти та виділяти у власність земельні ділянки № НОМЕР_1 , №552, №299, №300, згідно схеми земель реформованого КСП "Маяк", а державному реєстратору заборонити вносити відомості про право власності на вищевказані земельні ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_4 , діючи в інтересах власників земельної частки (паю) в КСП "Маяк" - Іщук Г. ОСОБА_5 . та ОСОБА_3 , звернувся із заявою до Вільшанської сільської ради Романівського районону Житомирської області із вимогою про виділення останнім земельних ділянок в натурі (на місцевості) єдиним масивом, погодивши при цьому їх місце розташування із ОСОБА_4 Однак, земельна комісія під головуванням сільського голови Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від такого погодження ухиляється та пропонує ОСОБА_4 визначити їх місце розташування шляхом жеребкування. Вважаючи вказаний порядок виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) протиправним, ОСОБА_4 відмовився від проведення жеребкування та має намір звернутися за захистом порушеного права до суду.
Ознайомившись зі змістом заяви про забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що порушення прав власників земельної частки (паю) в КСП "Маяк" - Іщук Г.А. та ОСОБА_3 , за захистом якого має намір звернутися ОСОБА_1 не підлягатиме розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, а тому вирішення питання про забезпечення позову в цій справі не забезпечить основної мети інституту забезпечення позову. Вказаного висновку, суд прийшов, виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Разом з тим, за змістом частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).
З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України від 05.06.2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон №899-IV).
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (частини перша та друга статті 3 Закону № 899-IV).
Статтею 5 Закону № 899-IV визначено повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), зокрема приймати рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), уточняти місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв) та організовувати проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із відповідними заявами за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають у встановленому порядку одне з відповідних рішень.
Конституційний Суд України у рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:
- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;
- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.
З огляду на вищевикладене вбачається, що у разі коли особа звертається до відповідних органів із заявами про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.
За змістом частини 2 статті 150 ЦПК України забезпечення позову допускається до пред`явлення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (частина перша статті 152 ЦПК України).
Водночас, законодавцем не передбачено порядок розгляду заяви про забезпечення позову, у випадку порушення юрисдикції спору.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вирішення питання про забезпечення позову у порядку цивільного судочинства при наявності публічно-правового спору не гарантуватиме виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та не буде відповідати критеріям розумності, обґрунтованості та забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись статтями 19, 149-153,186 ЦПК України, суд, -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Суддя С.В. Бабич