ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3096/19 Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Гончар М.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради, Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про стягнення збитків,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював, про солідарне стягнення з відповідачів збитків, завданих пошкодженням автомобіля. Зазначав, що є власником автомобіля Mersedes-Benz CL 500, державний номер НОМЕР_1 , на який з вини відповідачів 28.03.2017 впала частина фронтону багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого автомобіль зазнав механічних ушкоджень і йому завдано майнову шкоду в загальному розмірі 224 691, 26 грн. Посилаючись на вказані обставини, просив суд про задоволення позову з підстав, передбачених ст.ст. 1166,1192 ЦК України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Наше місто» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 вартість матеріальної шкоди - 224 691,26 грн. 26 коп., із яких: реальні збитки у розмірі 221 511,26 грн., понесені витрати по оплаті послуг суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 в розмірі 1200,00 грн., понесені витрати перевезення пошкодженого авто евакуатором в розмірі 900,00 грн., понесені витрати по оплаті послуг ТОВ «Альфа Сервіс» за розібрання-збирання салону автомобіля при його огляді в розмірі 1 080,00 грн.; а також судові витрати в сумі 18 561,73 грн., з яких: 561,73 грн. судовий збір, та 18 000 грн.. витрати на правничу допомогу.

У задоволенні частини позовних вимог до КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що КП «Наше місто» як балансоутримувач багатоповерхового будинку на порушення Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій не вжив своєчасних заходів до належного санітарно-технічного обслуговування і поточного ремонту фасаду будинку, укріплення архітектурних деталей, що виступають, внаслідок чого відбулося падіння фрагменту фронтону будинку на автомобіль позивача. На думку суду першої інстанції, відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування його фізичного зносу.

Не погоджуючись з рішенням суду, КП «Наше місто» Запорізької міської ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнути з КП «Наше місто» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 20 124,27 грн., витрати по оплаті послуг суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 в розмірі 1200 грн. і витрати перевезення пошкодженого авто евакуатором в розмірі 900 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за висновком товарознавчої експертизи розмір майнової шкоди становить 80 497 грн., проте суд стягнув на її відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування коефіцієнту зносу транспортного засобу, який за висновком товарознавця становить 70%, хоча відповідних доказів на підтвердження витрат позивача на ремонт автомобіля матеріали справи не містять. Вважає, що шкоди майну позивача завдано і внаслідок недбальства останнього, який на порушення Правил дорожнього руху України поставив свій автомобіль майже впритул до будинку, тоді як Правила забороняють у житловій зоні стоянку транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів; стоянка забороняється на тротуарах, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м (п.п.26.2; 15.10 Правил). При визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд першої інстанції не надав належної оцінки договору про надання правової допомоги та не перевірив розрахунки, які містять суперечливу інформацію стосовно вартості години роботи адвоката.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.ст. 1166 ЦК України для покладення на КП «Наше місто» відповідальності за майнову шкоду, завдану майну позивача, установивши що причиною падіння фронтону будинку на автомобіль позивача є неналежне виконання комунальним підприємством своїх обов`язків з утримання будинку. При визначенні розміру майнової шкоди суд вважав, що відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта зносу транспортного засобу, а також інші витрати, пов`язані із визначенням розміру майнової шкоди, вартістю послуг із евакуації автомобіля тощо.

Проте в повній мірі з такими висновками погодитися не можна з огляду на такі обставини.

Встановлено, що 28.03.2017 на автомобіль Mersedes-Benz CL 500, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , впала частина фронтону (конструктивного елементу) багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого автомобіль було пошкоджено.

На момент пошкодження належного позивачеві автомобіля балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 було КП «Наше місто», що підтверджується рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.08.2016 № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання МКП «Основаніє» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утриманням та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатися до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону до об`єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об`єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об`єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти благоустрою на баланс підприємствам, установам, організаціям відповідно до частини першої статті 15 цього Закону.

Посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону (ч. 5 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджені Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005.

Відповідно до п. 1.5. вказаних Правил, утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», зареєстрованим у Мін`юсті України 21.08.2004 за № 1046/9645.

Згідно з Примірним переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 330 від 26.11.2014) утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вміщує у собі санітарно-технічне обслуговування, у тому числі простукування, обшивання та укріплення окремих цеглин, архітектурних деталей на фасаді будівлі, які загрожують падінням, у перемичках, карнизах та інших частинах будівлі, що виступають (п.п.1.1.5.1; 1.2.3).

Установивши, що особою, відповідальною за утримання будинку, з якого внаслідок руйнації упала частина фасаду, яка пошкодила автомобіль позивача, є КП «Наше місто» Запорізької міської ради, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана особа і повинна відповідати за завдану шкоду.

Факт механічного пошкодження автомобіля і обставини, за яких відбулося таке пошкодження, відповідачами не оспорювався.

Проте, вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Комунальне підприємство повинно відшкодувати вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування його фізичного зносу.

Згідно Звіту про оцінку автомобіля Mersedes-Benz CL 500 держ. номер НОМЕР_1 за №115 від 21.04.2017 року та калькуляції №115/17 від 21.04.2017 року, ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження складала 519 871, 90 грн..

Строк експлуатації автомобіля перевищує 12 років, коефіцієнт фізичного зносу становить 0,7.

Вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Mersedes-Benz CL 500 держ. номер НОМЕР_1 складає 221 511, 26 гривень; вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Mersedes-Benz CL 500 держ. номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження складає 80 497, 10 гривень (том 1, а.с.22-41).

Позивачем понесені витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля на суму 900,00 грн., що підтверджується квитанцією на розрахунок готівкою № 12, а також на проведення авто товарознавчого дослідження на суму 1200 грн.

Окрім того, з 07.04.2017 по 12.05.2017 ТОВ «Альфа Сервіс» здійснено розібрання та зборку салону пошкодженого авто. Згідно акту виконаних робіт № 690 від 12.05.2017 вартість - 1 080,00 грн., сплата яких підтверджується фіскальним чеком від 12.05.2017.

Частиною 1 та 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. У випадках стягнення на користь потерпілого вартості пошкодженого майна (при відшкодуванні збитків) враховується зношеність пошкодженого майна.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір шкоди визначається без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

За висновком товарознавчого дослідження, вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Mersedes-Benz CL 500, 2004 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження складає 80 497, 10 грн., отже вказана сума і підлягає стягненню на користь потерпілого.

Доказів, що позивач відремонтував свій автомобіль і його реальні збитки становлять 221 511 грн., останній суду не надав, а тому і підстав для стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування його фізичного зносу, який складає 70%, суд першої інстанції не мав.

Крім майнової шкоди, визначеної автотоварознавцем, ОСОБА_1 поніс витрати на евакуацію свого автомобіля у розмірі 900 грн. і на проведення автотоварознавчого дослідження на суму 1200 грн. і 1080 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи.

Таким чином, стягненню підлягає завдана ОСОБА_1 шкода в розмірі 83 677,10 гривень, яка складається з : реальні збитки в розмірі 80 497,10 грн., понесені витрати по оплаті послуг суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 в розмірі 1200,00 грн., понесені витрати перевезення пошкодженого авто евакуатором в розмірі 900,00 грн., понесені витрати по оплаті послуг ТОВ «Альфа Сервіс» за розібрання-збирання салону автомобіля при його огляді в розмірі 1 080,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною пошкодження автомобіля позивача сприяла його необережність, порушення ПДР щодо стоянки автомобіля є неспроможними, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як вбачається з договору про надання правової допомоги у цивільній справі №1 від 09.08.2017 року, а саме розділу 4 «Гонорар та порядок оплати» п.4.2, для розрахунку гонорару застосовується погодинна оплата, вартість якої визначається в Додатку №1 до цього договору (Т.2 а.с.4-7)

Згідно п.2 додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 09.08.2017 року за №1, вартість однієї години робочого часі, який витрачає Адвокатське Бюро на надання Клієнту правової допомоги складає 200,00 гривень (Т.2 а.с.8)

Згідно акту про кількість часу, витраченого Адвокатським бюро з надання правової допомоги Клієнту за договором від 09.08.2017 року №1, та наданого розрахунку, вартість години роботи адвоката визначена вже 250,00 гривень, а не як передбачено договором - 200,00 гривень.

Надана представником позивача додаткова угода №2 від 24.098.2019 до договору про надання правової допомоги, якою сторони внесли зміни про порядок розрахунків між клієнтом і адвокатом, не впливає на вищевказані висновки апеляційного суду.

На час вирішення судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат зміни до договору про надання правової допомоги не були внесені, а отже застосуванню підлягав договір у редакціє, що була наявна у справі на час ухвалення судового рішення.

Також в акті визначена кількість годин, яку адвокат витратив на розгляд вказаної справи. Зазначена кількість годин не відповідає дійсності. Перевіривши кількість та тривалість судових засідань, колегія суддів встановила, що під час розгляду вказаної цивільної справи в суді першої інстанції відбулося дев`ять судових засідань за участю адвоката Козар М.В., як представника позивача:23.10.2017р., 04.12.2017р, 31.05.2018р, 06.07.2018р., 14.03.2019р., 21.05.2019р., 20.06.2019р., 09.07.2019р., 18.07.2019р., загальна тривалість яких складає 290 хвилин. В акті ж зазначено, що судових засідань було одинадцять, кожне з яких тривало чотири години.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає доречними доводи апеляційної скарги стосовно розрахунку витрат на правову допомогу та зазначає, що на підставі проведеного розрахунку з урахуванням зазначеної в договорі про надання правової допомоги, погодинної ставки в розмірі 200,00 гривень, стягненню витрат на правову допомогу з відповідача КП «Наше місто» ЗМР на користь позивача підлягає сума - 6 568,60 гривень.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає змінені.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 83 677,10 грн., то судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача КП «Наше місто» ЗМР, становить 1410,15 грн.

Оскільки апеляційну скаргу КП «Наше місто задоволено частково, останнє має право на часткову компенсацію понесених ним витрат зі сплати судового збору на суму 2 527, 64 грн.

На підставі ч.10 ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 повинен компенсувати різницю понесених КП «Наше місто» судових витрат у розмірі 1 117, 49 грн. Отже, сума судових витрат позивача підлягає зменшенню на 1 114, 49 грн. і становить 5 451, 11 грн.

Понесені сторонами витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції покладаються на сторони і компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2019 року у цій справі змінити, стягнувши з комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради (; юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) 83 677,10 гривень (вісімдесят тритисячі шістсот мідесіт сім гривень 10 копійок) майнової шкоди та компенсацію судових витрати в у розмірі 5 451, 11 грн. (шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень 60 копійок) .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий:

Судді: