ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/6971/17
Провадження № 22-ц/4820/1413/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: позивача, представників відповідачів

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/6971/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2019 року (суддя Семенюк В.В., повне судове рішення складено 27 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Квартира забезпечена газопостачанням, на його ім`я оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 . Індивідуальний лічильник газу в квартирі не встановлений. З грудня 2016 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за вказаним особовим рахунком за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого ПАТ «Хмельницькгаз» з власної ініціативи. З розрахункових квитанцій вбачається, що він повинен сплачувати щомісяця суми, які значно перевищують встановлені норми споживання. Вважає дії відповідачів щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу неправомірними. Нарахування плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу такими, що порушують його права, як споживача, ставлять у нерівні умови в порівнянні з тими споживачами, в помешканнях яких встановлені індивідуальні лічильники газу.

Тому, позивач просив: визнати протиправними дії відповідачів щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_2 ; визнати незаконними дії ТОВ «Хмельницькгаз збут» щодо нарахування з січня 2017 року об`ємів спожитого природного газу та плати за нього у квартирі АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою за показниками загальнобудинкового приладу обліку газу; зобов`язати ТОВ «Хмельницькгаз збут» поновити йому як побутовому споживачу режим нарахування плати відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; визнати за ним право на забезпечення індивідуальним безкоштовним лічильником обліку газу за рахунок ПАТ «Хмельницькгаз» і зобов`язати встановити його у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії відповідачів щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_2 .

Визнано незаконними дії ПАТ «Хмельницькгаз», ТОВ «Хмельницькгаз збут» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за спожитий природний газ у квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового приладу обліку газу з грудня 2016 року.

Зобов`язано ПАТ «Хмельницькгаз», ТОВ «Хмельницькгаз збут» здійснити ОСОБА_1 за його особовим рахунком № перерахунок плати за газ з грудня 2016 року, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян, в квартирах, яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

В решті вимог в позові відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Судом не враховано, що на час виникнення спірних правовідносин законодавством України не передбачено будь-яких обмежень щодо встановлення загальнобудинкових лічильників обліку газу. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620 врегульовано порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються зокрема з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних. Товариство не може відступити від положень затверджених постановою НКРЕКП, яка є нормативно-правовим актом та є обов`язковою для виконання АТ «Хмельницькгаз». Балансоутримувач не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок останнього. У зв`язку із встановленням вузла комерційного обліку газу визначення об`єму спожитого газу для споживача здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку він може встановити квартирний лічильник газу за власні кошти. Судом не надано оцінку доказам - акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін з ОСББ «Гагарінське-65», в якому узгоджено точку вимірювання, а саме місце встановлення вузла обліку та договір щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу від 25.05.2017 року.

У відзиві ТОВ «Хмельницькгаз збут» посилається на незаконність судового рішення з підстав, зазначених АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» в апеляційній скарзі. Встановлення загальнобудинкового лічильника обліку газу не належить до сфери господарської діяльності та повноважень ТОВ «Хмельницькгаз збут».

У засіданні апеляційного суду представники відповідачів підтримали апеляційну скаргу. ОСОБА_1 визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1, п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , яка є його зареєстрованим та фактичним місцем проживання.

Будинок, у якому знаходиться квартира позивача входить в ОСББ «Гагарінське-65».

Позивач є побутовим споживачем послуг з газопостачання, на його ім`я оформлений особовий рахунок за № НОМЕР_2 .

Індивідуальний лічильник газу в квартирі не встановлений.

На звернення ОСОБА_1 до ПАТ «Хмельницькгаз» про безкоштовне встановлення у його квартирі квартирного приладу обліку споживання природного газу (індивідуального лічильника) та про здійснення перерахунку за спожитий газ, позивач отримав відмову.

30 листопада 2016 року Голова ОСББ «Гагарінське-65» ОСОБА_2 та ПАТ «Хмельницьказ підписали Акт №29 про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ) та споживачем, яким фактично сторони зобов`язалися утримувати кожний свою частину системи газопостачання у технічно справному стані.

Цього ж дня працівниками ПАТ «Хмельницькгаз» були проведені роботи щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, прийнято та введено в експлуатацію вузол комерційного обліку газу (далі - ВОГ), про що приймальною комісією оператора ГРМ складений Акт введення в експлуатацію системи обліку і підписаний її членами. (а.с.68).

В акті зазначено, що співвласники (споживачі) від підпису відмовились.

З грудня 2016 року ПАТ «Хмельницькгаз» почало здійснювати облік спожитого газу у будинку АДРЕСА_2 споживачам, у яких в квартирах відсутні індивідуальні лічильники, за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого з ініціативи товариства як оператора ГРМ.

ОСОБА_1 про це стало відомо у січні 2017 року з рахунка про оплату за газопостачання.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, визнання незаконними дій щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_2 , та дій щодо нарахування плати позивачеві за спожитий газ за показниками загальнобудинкового приладу обліку газу та зобов`язання здійснити перерахунок мотивоване тим, що договірні відносини щодо забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між ОСББ «Гагарінське-65» та відповідачем. Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, не укладалися.

Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку, визначення об`єму споживання газу споживачами на підставі його показників не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, є безпідставним і необґрунтованим, а тому порушують права позивача та призводять до невідповідності умов договору на постачання природного газу між побутовим споживачем та газорозподільною компанією, ставлять його у нерівне становище у порівнянні з іншими споживачами, зокрема тими, у яких встановлені квартирні прилади обліку споживання природного газу (індивідуальний лічильник).

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

В силу ст. 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

За змістом п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Спірні правовідносини, крім цього, врегульовано Законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції Закону від 01.10.2015 року), Кодексом газорозподільних систем, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (чинність на час встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу у будинку позивача), Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №46.

За положеннями ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» і розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані, розробити і затвердити графіки оснащення, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі, (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року).

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Положеннями глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) визначено, що суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління, є оператор газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ).

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року №150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком №1 до постанови від 27 вересня 2016 року №1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Якщо споживач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу.

За змістом Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов`язку

фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

З огляду на наведене, обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території (операторів ГРМ). При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством.

Наведене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року за результатом розгляду справи №214/2435/17, який апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 5 Розділу 3 Глави І Кодексу ГРС взаємовідносини, пов`язані із замовленням та наданням послуги приєднання (технічного доступу) об`єкта будівництва або існуючого об`єкта (земельної ділянки) замовника до газорозподільної системи, регулюються договором на приєднання між Оператором ГРМ та замовником, який укладається відповідно до вимог розділу V цього Кодексу.

Згідно з п. 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - Типовий договір), цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі

договору №43-224 (а.с.46) «Про надання послуг з газопостачання», укладеного у Кам`янець-Подільській філії ВАТ «Хмельницьказ» є споживачем природного газу, використовує газ тільки для приготування їжі і щомісячно сплачує рахунки за його споживання.

У взаємовідносинах із позивачем ПАТ «Хмельницькгаз» є оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

З огляду на встановлений обов`язок оператора ГРМ забезпечити споживача квартирним приладом обліку споживання природного газу (індивідуальним лічильником), висновок суду першої інстанції про те, що відмова оператора ГРМ за власний рахунок встановити індивідуальні лічильники споживачеві є незаконною, є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу №2260-VIII від 21 грудня 2017 року внесено зміни до абзацу 4 підпункту "а" пункту 1 частини першої статті 6, згідно з якими суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Зважаючи на те, що на час вирішення спору кінцевий строк (01 січня 2021 року) виконання операторами ГРМ зобов`язання зі встановлення споживачам, до яких належить ОСОБА_1 лічильників газу, зокрема індивідуальних, не настав, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання ПАТ «Хмельницькгаз» за власний рахунок встановити йому лічильник у місячний строк із дня набрання законної сили рішенням суду.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державне регулювання цін/тарифів базується на основних принципах, у тому числі доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

У главі 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 (в редакції, чинній на момент виникнення спору) визначена можливість організації та встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання.

При цьому балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620, встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розрахуватися за спожитий газ за показниками будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу для

споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Отже, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство містило поняття «будинковий (загальнобудинковий вузол обліку природного газу і «квартирний вузол (індивідуальний лічильник) природного газу».

Проте, у ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу, не було конкретизовано встановлення якого саме лічильника (індивідуального чи загальнобудинкового) зобов`язаний забезпечити суб`єкт господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території у межах передбачених ст. 3 цього закону джерел фінансування.

Зазначені обставини призвели до різного тлумачення учасниками правовідносин із газопостачання наведеного обов`язку та протилежних висновків, напрацьованих судовою практикою під час вирішення такої категорії спорів .

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява №17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

Вимоги до якості закону ЄСПЛ, зокрема зазначив у справі «Корецький та інші проти України». У п.п. 46-47 рішення ЄСПЛ дійшов такого висновку: навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві, Суд нагадує, що вислів «передбачений законом» у п. 2 ст. 11 Конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону.

Відповідно до позиції ЄСПЛ закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований достатньо чітко для того, щоб вона могла передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права - одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією.

Ступінь необхідної чіткості національного законодавства (котре, безумовно, не може передбачити всі можливі випадки) значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від кількості й статусу осіб, котрих воно стосується.

З метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року за результатом розгляду справи №214/2435/17 дійшла до висновку, що відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з питання встановлення споживачам приладів обліку природного газу, що призвело до його суперечливого тлумачення судами, порушує вимоги Конвенції щодо якості закону, пропозиція оператора ГРМ щодо врегулювання відносин із встановлення вузла обліку природного газу, зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу шляхом укладання відповідного договору є такою, що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

З огляду на наведене, встановлення у багатоквартирному житловому будинку загальнобудинкового вузла обліку природного газу, проведене з ініціативи оператора ГРМ не відповідає вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», вимогам ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ставить споживача, у якого відсутній (квартирний) індивідуальний лічильник, у нерівне становище у порівнянні з іншими споживачами, у яких такі лічильники встановлені, суперечить визначеній ч. 2 і ч. 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» меті визначення обсягу споживання природного газу та можливості і обов`язку відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розрахуватися саме за спожиту ним комунальну послугу.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про визнання незаконними дій АТ «Хмельницькгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_2 є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог про визнання незаконними дій ТОВ «Хмельницькгаз збут» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_2 , суд першої інстанції допустив помилку.

Згідно із Законом України «Про ринок природного газу», постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на

підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Відповідно до Кодексу ГРМ оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача.

Визначені Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

Згідно із п. 4.4 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №500 об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:

1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;

2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, їх значення не можуть використовуватися Постачальником при здійсненні балансування газотранспортної системи України. При цьому Постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними Оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок Споживачу.

Отже, повноваження з нарахування плати за спожитий природній газ споживача належать до компетенції постачальника природного газу.

Встановлено, що ТОВ «Хмельницьгаз збут» у відношенні зі споживачами, у тому числі із ОСОБА_1 , є постачальником природного газу, до сфери діяльності якого не належать повноваження із врегулювання відносин та/або вчинення дій щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу (лічильника).

Тому, ТОВ «Хмельницьгаз збут» не є належним відповідачем у справі в частині вимог про визнання незаконними дій щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

На зазначену обставину суд першої інстанції увагу не звернув, неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

А тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові в частині вимог позивача про визнання незаконними дій ТОВ «Хмельницькгаз збут» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу.

Зважаючи на незаконність дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» із встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_2 , обліковані цим приладом показники спожитого ОСОБА_1 природного газу не можуть бути використані для нарахування плати позивачеві та проведення розрахунків за газ.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про визнання незаконними дій постачальника - ТОВ «Хмельницьгаз збут» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового приладу обліку газу з грудня 2016 року та зобов`язання здійснити перерахунок плати за газ з грудня 2016 року, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання газу для громадян. Зазначений висновок суду відповідає ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» і кореспондується із визначеними Кодексом ГРМ і п. 4.4 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, повноваженнями постачальника здійснювати перерахунки.

За встановленої наявності повноважень з нарахування плати за спожитий газ та проведення перерахунків постачальником природного газу, яким є ТОВ «Хмельницькгаз збут», висновок суду першої інстанції про незаконність дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» щодо нарахування плати за газ ОСОБА_1 та зобов`язання здійснити її перерахунок, не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Крім того, при ухваленні рішення в цій частині суд всупереч вимогам ч. 1 ст. 13 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач вимоги про визнання неправомірними дій щодо нарахування плати і зобов`язання проведення перерахунку до АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» не пред`являв.

Тому, рішення суду слід змінити і виключити з нього посилання на незаконність дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» щодо нарахування плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу та зобов`язання здійснити перерахунок плати за спожитий газ.

У зв`язку із зазначеним заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги.

Викладені у відзиві аргументи щодо неповноти з`ясування судом першої інстанції обставин справи, є слушними.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі п. 1 і п. 13 ЦПК України судовий збір, стягнутий з відповідачів, підлягає зменшенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог до 640 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2019 року в частині визнання незаконними дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» про визнання незаконними дій щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу відмовити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2019 року змінити.

Виключити з рішення суду посилання на незаконність дій та зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» здійснити перерахунок плати за спожитий газ.

Зменшити стягнутий з відповідачів на користь держави судовий збір до 640 грн (шістсот сорок грн) з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай