Дата документу 24.09.2019 Справа № 328/592/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 328/592/19 Головуючий у 1 інстанції: Новікова Н.В.
№ 22-ц/807/2309/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.03.2012 відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та Банком договір. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 31.12.2018 року має заборгованість у розмірі 121 099,23 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 12.03.2012 №б/н у сумі 121 099,23 грн., яка складається з: 1 999,16 грн. - заборгованість за кредитом, 119 100,07 грн. - заборгованість за відсотками за період з 12.03.2012 до 29.06.2018.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2012 року №б/н у сумі 1 434 гривні 64 копійки, яка складається з тіла кредиту.

У задоволені позову у частині стягнення заборгованості у сумі 119 664 гривні 59 копійок - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 1 гривні 18 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ЦК щодо належного виконання умов договору та обов`язковості його виконання.

так, за ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позов обґрунтований позивачем тим, що відповідач порушила умови кредитного договору.

Згідно зі ст.1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12.03.2012 та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме з використанням карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» 12.03.2012 відповідач отримав кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Позивач мотивував позов тим, що відповідач порушила встановлені Умовами та правилами надання банківських послуг обов`язки,, зокрема ті, які встановлені у п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, п.2.1.1.12.2, зокрема банк мав право на зміну кредитного ліміту, а у разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору.

Відповідно до з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме з використанням карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які є частиною вказаного вище Договору, за користування кредитом відповідач зобов`язувався сплачувати відсотки в розмірі 3,6% щомісячно. Щомісячний платіж становить 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн. та не більше залишку заборгованості. За несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня, яка розраховується наступним чином: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань: 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Як правильно зазначив суд першої інстанції для даних правовідносин має бути засновано ст. 610, 611 ЦК України, за якими порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Разом з тими, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.54 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до п.1.1.7.12 Правил, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Враховуючи зазначені положення п.1.1.7.12 договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони зобов`язались виконати зобов`язання на протязі 12 місяців з моменту підписання договору - тобто 12.03.2013. Суд зазначає, що автоматична пролонгація договору не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання. Пролонгація договору є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

З посиланням на правову позицію, висловлену у п.54 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач мав право нараховувати проценти за договором до 12.03.2013.

Станом на 12.03.2013 відповідач мала заборгованість у сумі 2 224,64 грн., яка складається з: 2 027,74 грн. - тіло кредиту, 146,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 50,00 грн. - пеня, що вказано у розрахунку заборгованості.

Як встановив суд першої інстанції, 18.04.2013 та 23.04.2013 відповідач сплатила заборгованість за договором у сумі 90,00 грн. та 450,00 грн., внаслідок чого були повністю сплачені проценти та пеня. Залишок тіла кредиту становив 1 734,64 грн.

06.06.2013 відповідач сплатила заборгованість у сумі 300,00 грн. Враховуючи відсутність підстав для нарахування процентів після 12.03.2013, сплачена позивачем сума мала йти на сплату тіла кредиту та пені. З 23.04.2013 пеня позивачем не нараховувалась, а отже тіло кредиту після сплати становить 1 434,64 грн.

Враховуючи вимоги позивача, суд першої інстанції встановив, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 434,64 грн., адже вимога щодо стягнення пені не заявлена.

У апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що за заявою-анкетою від 12.3.2012 року відповідач засвідчила про те, що згодна з договором про надання банківських послуг. який передбачений Умовами та Правилами надання банківських послуг ти має їх виконувати та має обов`язок ознайомлюватися зі змінами умов кредитування на відповідному Інтернет сайті.

Крім того, банк зазначає про те, що при підписанні заяви про придання до Умов надання банківських послуг відповідач отримала банківську картку зі строком її дій до жовтня 2015 року, а відтак банк мав нараховувати проценти та інші платежі до зазначеного часу.

Такі доводи позивача не є переконливими, позаяк як у заяві-анкеті так і у інших матеріалах справи немає жодних переконливих доказів про те, що картка, отримана відповідачем мала такий строк дії.

Крім того, наявність розбіжностей у трактуванні строку дії договору з урахуванням положень п.1.1.7.12 Правил, за якими договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, свідчить про недотримання прав споживача щодо отримання ним повної інформації про умови послуг.

До того ж з наданих позивачем до апеляційної скарги матеріалів та матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи судом першої інстанції позивач не зазначав про строк дії картки, цей строк зазначений ним лише у його власній довідці яка не може бути розцінена як об`єктивний доказ.

Також з наданих позивачем відомостей про рух коштів (а.с.104-108) вбачається, що з липня 2013 року відповідач взагалі не здійснювала будь-які розрахунки кредитною карткою, нарахування та списання коштів здійснювалися лише автоматично банком, що також свідчить про те, що відповідач не користувалася кредитною карткою з липня 2013 року, а відтак нарахування банком процентів та інших платежів до жовтня 2015 року з огляду на відсутність будь-яких підтверджень строку дії картки та п.1.1.7.12 Правил, є безпідставним.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткову відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 квітня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Бєлка В.Ю.

Онищенко В.А.