П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/20339/14-ц

Провадження № 22-ц/4815/1223/19

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Смолій Л.Д.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

24.06.2019 о 16 год. 40 хв. у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області;

стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс";

боржник: ОСОБА_1 ;

представники учасників справи:

стягувача - адвокат Гамей Валентин Володимирович;

боржника - адвокати Дяденчук Анатолій Іванович і Олійник Валентин Олександрович;

за участі (в апеляційному суді): учасників справи, їх представників та представника Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича та Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради на ухвалу Рівненського міського суду від 24 червня 2019 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року в суд звернувся державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - державний виконавець) з поданням про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника. Мотивуючи подання, зазначав, що на примусовому виконанні знаходиться зведене виконавче провадження №50525671, до складу якого входять виконавчі провадження за №№ 49050694, 49053380, 49053600, 490054204 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (далі - ТОВ "ФК "Поліс"). 22 жовтня 2015 року державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника і заборонено його відчуження.

Державний виконавець вказує, що ним вживалися заходи до виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника (грошових коштів, рухомого майна), проте його наявність встановлено не було. ТОВ "ФК "Поліс" повідомлено, що ОСОБА_1 має у власності нежитлові приміщення, що розташовані у підвалі двоповерхового житлового будинку загальною площею 206, 8 м2 у АДРЕСА_1 . В той самий час, правового титулу на це майно боржник в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрував, що унеможливлює звернення на нього стягнення. З огляду на наведене просить надати дозвіл на звернення стягнення на незареєстровані у передбаченому законом порядку нежитлові приміщення, що розташовані у підвалі двоповерхового житлового цегляного будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101, які належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2018 №662, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А., зареєстровано в реєстрі за №662, в межах зведеного виконавчого провадження №50525671 про стягнення заборгованості з боржника на користь ТОВ "ФК "Поліс".

У запереченнях на подання державного виконавця представник Мухомеджанова Ю. Х ., вважаючи його необґрунтованим, просив залишити його без задоволення. При цьому покликався на те, що у разі задоволення подання стягувач матиме право звернути стягнення на грошові кошти у виді 80 відсотків від вартості майна, що буде повернуто боржнику Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління комунальною власністю) внаслідок розірвання приватизаційної угоди. При цьому додатковим боржником виступає ОСОБА_3 , а також ще існує право звернути іпотечне майно в рахунок стягнення боргу.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів до подання про вжиття усіх заходів по виявленню рухомого майна та грошових коштів, за рахунок якого може бути звернуто стягнення.

Ухвалою Рівненського міського суду від 24 червня 2019 року подання державного виконавця задоволено.

Дозволено державному виконавцю звернути стягнення на нежитлові приміщення, що розташовані в підвалі двоповерхового житлового цегляного будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101, які належать підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2018 №662, посвідченого приватним нотаріусом Рівнесенького міського нотаріального округу Торкуновою Т.А., зареєстровано в реєстрі №662, право власності на які не зареєстроване за боржником в установленому законом порядку, з метою примусового виконання зведеного виконавчого провадження №50525671, до якого входять виконавчі провадження №№49050694, 49053380, 49053600, 49054204 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Поліс".

На ухвалу суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Дяденчуком А.І. та Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління комунальною власністю) подано апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі представник боржника вважав оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що полягають у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування вказував про відсутність заперечень з приводу існування факту укладення договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна, щодо якого застосовано спеціальне законодавство, а саме Закон України "Про приватизацію державного та комунального майна". За специфікою угод цієї категорії договір купівлі-продажу не вичерпується моментом його укладення, а підлягає контролю виконання відповідно до Порядку здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації, затвердженого Фондом державного майна України від 18.10.2018 №1327, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2018 року за №1349/32801.

З листа Управління комунальною власністю видно, що контроль виконання угоди від 28 серпня 2018 року запланований на третій квартал цього року. При цьому долучено документ, де наводяться ті обставини, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання договору, що є підставою для його розірвання та повернення майна у власність територіальної громади.

Вважає, що не відповідають матеріалам справи і висновки суду про виконання умов договору боржником. Так, останнім не вжито заходів до набуття майна у власність через непроведення його державної реєстрації і неукладення договору оренди (викупу) земельної ділянки під об`єктом. Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Оскільки пункти 2.2, 2.5 договору купівлі-продажу передбачають обов`язок покупця звернутися у місячний строк до відповідних органів з питанням користування земельною ділянкою та зареєструвати за собою право власності, однак ним цього не зроблено, тому ОСОБА_1 не набув права власності на спірне майно.

Також учасниками справи не заперечується, що на даний час власником майна є Рівненська міська рада і тому звернення на нього стягнення в рахунок погашення заборгованості боржника вважає недодержанням права власності органу міського самоврядування, що гарантується ст. 41 Конституції України.

На його думку, додатковими обставинами, які зумовлювали би необхідність відмови у задоволенні подання державного виконавця, є неможливість належним чином виконати умови приватизаційної угоди покупцем, що викликано скрутним матеріальним становищем ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що стягувач матиме право звернути стягнення на грошові кошти у виді 80 відсотків вартості майна, що буде повернуто боржнику Управлінням комунальною власністю через розірвання приватизаційної угоди.

Також зазначав про ненадання державним виконавцем доказів про вжиття усіх заходів по виявленню рухомого майна та грошових коштів, за рахунок якого може бути звернуто стягнення відповідно до правил ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

З викладених міркувань просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийнявши нове судове рішення - про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

У поданому відзиві Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу представника боржника - без задоволення. При цьому посилався на правову позицію, що висловлена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі №2-592/09.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Управління комунальною власністю вказує про порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд залишив без уваги його доводи щодо наявності інтересу та прав на спірне майно. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" орган приватизації здійснює контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу, укладеного з переможцем аукціону та у разі викупу об`єкта приватизації. Контроль за виконанням зобов`язань, визначених у договорі купівлі-продажу, здійснюється згідно з наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 №1327 "Про затвердження Порядку здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації". За умовами цього Порядку контроль за виконанням договорів здійснює орган приватизації, який уклав такі договори і забезпечується протягом року відповідно до щоквартальних графіків.

Управлінням комунальною власністю встановлено відсутність виконання покупцем реєстрації права власності на придбаний об`єкт та звернення у відповідні органи за вирішенням питання про користування земельною ділянкою. Пунктами 1-2 розділу ІІІ зазначеного Порядку здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації передбачено застосування до покупця, який не виконує умови приватизаційного договору, відповідних санкцій, в т.ч. розірвання правочину, визнання його недійсним і повернення майна у державну власність.

На даний час заявником проведено претензійно-позовну роботу з розірвання договору купівлі-продажу, укладеного з боржником. До господарського суду області подано відповідний позов.

Крім того, звертає увагу на те, що його не було залучено до участі в справі, хоча оскаржуваною ухвалою вирішено питання про права та обов`язки Управління комунальною власністю.

З цих мотивів просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду від 24 червня 2019 року та прийняти нову, якою відмовити державному виконавцю у задоволенні його подання про звернення стягнення на нежитлові приміщення.

У відзиві на подану Управлінням комунальною власністю апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Поліс" стверджувало про її безпідставність та відсутність норм права, які дозволяли би погодитися з її доводами. Вважало, що державним виконавцем доведено ті обставини, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому необхідним є саме вжиття тих заходів, з якими погодився і суд попередньої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи боржника та Управління комунальною власністю, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційних скарг.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції правильно виходив з його доведеності і обґрунтованості, адже виконання судових рішень, які набрали законної сили, є обов`язковим для усіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Оскільки боржник, придбавши нерухоме майно - нежитлові приміщення, навмисно зволікає з державною реєстрацією прав на нього, намагаючись уникнути цивільно-правової відповідальності, тому надання державному виконавцю дозволу на звернення стягнення на це майно є правомірним та обґрунтованим.

Як з`ясовано судом, у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження №50525671, до складу якого входять виконавчі провадження за №№ 49050694, 49053380, 49053600, 49054204 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Поліс" заборгованості.

21 жовтня 2015 року постановами державного виконавця відкрито виконавчі провадження №№ 49050694, 49053380, 49053600, 49054204, де боржником є ОСОБА_1

29 жовтня 2015 року державний виконавець своєю постановою наклав арешт на все майно боржника та заборонив його відчуження.

В подальшому, 15 березня 2016 року постановою державного виконавця звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків до повного погашення заборгованості.

При цьому судом перевірено, що державним виконавцем вживалися заходи щодо встановлення тих обставин, чи має у власності боржник нерухоме майно чи транспортні засоби, на які можливо звернення стягнення, однак таких об`єктів права зареєстровано не було.

Учасниками справи не заперечується і визнається те, що 28 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та Управлінням комунальною власністю укладено договір купівлі-продажу №662, за умовами якого боржник, діючи як підприємець, зобов`язався купити і сплатити ціну, обумовлену правочином - 642 360 гривень разом з податком на додану вартість, а продавець - відплатно відчужити приміщення, що розміщені у підвалі двоповерхового житлового цегляного будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 206, 8 м2. Договір посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А. і зареєстрований в реєстрі за №662.

Та обставина, що боржник повністю сплатив зазначену в договорі суму на користь Управління комунальною власністю, вбачається з листа продавця від 28.02.2019 №01-305.

Не заперечується і те, що 26 вересня 2018 року ЖКП "Покровське" передало, а ОСОБА_1 прийнято нежитлове приміщення (підвал) на підставі відповідного акту відповідно до договору купівлі-продажу від 28 серпня 2018 року.

Змістом ст. 334 ЦК України та ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також пунктом 2.5 договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення переходить до боржника після державної реєстрації об`єкта права.

Пунктом 1.3 договору купівлі-продажу визначено ціну нежитлових приміщень у 535 300 гривень, а, крім того, нараховано і податок на додану вартість - 107 060 гривень. Цю суму покупець зобов`язався сплатити протягом 30-ти днів з моменту укладення правочину шляхом безготівкового перерахування. Положення пункту 2.2 цього договору зобов`язали ОСОБА_1 у місячний термін після повної оплати за об`єкт договору здійснити державну реєстрацію права власності.

Особами, які беруть участь у справі, не заперечується і те, що боржником на час розгляду подання державного виконавця, як і на час вирішення апеляційної скарги, державної реєстрації на нежитлові приміщення за собою не здійснено. Не оспорюється ця обставина і Управлінням комунальною власністю.

Отже, судом попередньої інстанції зроблено правильний висновок, що ОСОБА_1 виконано усі зобов`язання за договором купівлі-продажу, окрім однієї умови - здійснення державної реєстрації придбаного нерухомого майна.

Згідно зі ст.ст. 5, 18, 50 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Тому за таких обставин правильним є висновок суду про те, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, право власності на яке боржником не зареєстровано в установленому законом порядку, застосовується у разі встановлення факту відсутності у боржника достатніх грошових коштів чи рухомого майна. При цьому обов`язковою умовою вирішення подання державного виконавця про це є відсутність за боржником державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Обґрунтовано ствердив суд і пославшись в ухвалі на обов`язковість виконання судового рішення по суті, а тому колегія суддів, погоджуючись з цим, звертає увагу й на таке. Рішенням Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04) зазначено, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, п. 40. Reports of Judgments and Decisijns 1997-ІІ).

Щодо доводів апеляційних скарг про існування спеціального Порядку здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації, затвердженого Фондом державного майна України від 18.10.2018 №1327, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2018 року за №1349/32801, який і регулює правовідносини з приводу договору купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_1 та Управлінням комунальною власністю, то вони не заслуговують на увагу.

Так, зазначений договір укладено 28 серпня 2018 року, тобто ще до набрання чинності Порядком здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації, затвердженого Фондом державного майна України від 18.10.2018 №1327, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2018 року за №1349/32801.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, при вирішенні справи не може бути застосованим Порядок здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації, затвердженого Фондом державного майна України від 18.10.2018 №1327, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2018 року за №1349/32801, - на чому наполягали заявники.

Не можна погодитися і з аргументами авторів апеляційних скарг про те, що до моменту державної реєстрації нерухомого майна за боржником це майно є комунальною власністю, виходячи з такого.

Ці покликання судом попередньої інстанції належно і переконливо спростовано. При цьому правильно зазначено, що після укладення договору купівлі-продажу боржником було виконано усі зобов`язання, покладені на нього правочином, і спрямовані на набуття права власності, в т.ч. сплачено вартість об`єкта договору в повному обсязі та прийнято нежитлові приміщення відповідно до акту прийняття-передачі від 26 вересня 2018 року. Доказів про реальну неможливість зареєструвати дане нерухоме майно за собою ОСОБА_1 не надав, матеріали справи не містять, а апеляційним судом теж не було здобуто. За обставинами справи доводи його апеляційної скарги про відсутність необхідних грошових коштів для здійснення державної реєстрації не заслуговують на увагу, є голослівними, надуманими і спрямованими відволікти увагу від об`єктивного та правильного вирішення подання державного виконавця.

Тобто очевидною є спроба боржника уникнути звернення стягнення на придбане ним нерухоме майно.

Решта аргументів боржника - про порушення оскаржуваною ухвалою прав і обов`язків Управління комунальною власністю на увагу не заслуговують, адже ОСОБА_1 не наділений повноваженнями представляти інтереси продавця в цивільному процесі, а його суб`єктивні права, свободи чи інтереси у цьому випадку жодним чином порушуватися не можуть і не будуть.

Спростовуються матеріалами справи та вимогами закону і доводи Управління комунальною власністю про порушення його прав та законних інтересів.

Як установлено, заявник є стороною у договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень, придбаних ОСОБА_1 . При цьому останній усі зобов`язання за договором виконав, крім однієї - не зареєстрував за собою це майно у відповідному державному реєстрі. Щодо особи, яка не брала участі у справі, то ним як контрагентом виконано усі свої зобов`язання за договором.

Отже, безпосередні права і обов`язки Управління комунальною власністю не порушені, а тому підстав для задоволення його апеляційної скарги колегія суддів також не знаходить.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні процесуального питання до застосування підлягають норми права, на застосуванні яких наполягав державний виконавець, міський суд обґрунтовано задовольнив подання і дозволив звернути стягнення на нежитлові приміщення боржника, які не зареєстровані в установленому законом порядку.

Щодо покликань заявників про врахування в засіданні апеляційного суду укладеного 12 вересня 2019 року між ними договору про розірвання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлові приміщення), тобто нотаріально посвідченого правочину, за яким ОСОБА_1 придбав 28 серпня 2018 року придбав нежитлові приміщення у підвалі двоповерхового житлового будинку площею 206, 8 м2 у АДРЕСА_1 , то з ними погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між тим, факт розірвання договору мав місце вже після постановлення судом оскаржуваної ухвали, а відтак колегія суддів позбавлена правових повноважень брати його до уваги при розгляді апеляційних скарг.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із ч. 6 ст. ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні свого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича та Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду від 24 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 14 год. 25 хв. 01.10.2019

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

С.С.Шимків