КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Яровенко Н.О.,-

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у задоволенні названого позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року постанову Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що при апеляційному перегляді даної справи суд апеляційної інстанції повинен перевірити правомірність дій банку щодо блокування карткових рахунків у період із 2014 року до 2017 року (відкритих на ім`я позивача), дослідити, чи мали місце з боку банку порушення вимог законодавства, за наслідками яких були заблоковані його карткові рахунки, оцінити тривале листування сторін і обставин визнання банком неможливості перерахування коштів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, що позивачем подані АТ КБ «ПриватБанк» належно оформлені розрахункові документи про перерахування або видачу коштів, а також щодо відмови банку у здійсненні таких дій (відмови у видачі чи перерахуванні коштів).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкриті рахунки з розміщеними грошовими коштами на них (станом на 23 червня 2017 року):

на рахунку № НОМЕР_1 (угода від 22 вересня 2014 року) сума залишків у валютному еквівалентні складає 270 907 грн 72 коп.;

на рахунку № НОМЕР_2 (угода від 03 вересня 2007 року) сума залишків у валютному еквівалентні складає 650 232 грн 85 коп.;

на рахунку № НОМЕР_3 (угода від 25 жовтня 2012 року) сума залишків у валютному еквівалентні складає 119 197 грн 38 коп.;

на рахунку № НОМЕР_4 сума залишків у валютному еквівалентні складає 67 461 грн 17 коп.,

на рахунку № НОМЕР_5 (угода від 28 липня 2014 року) сума залишків у валютному еквівалентні складає 13 409 грн 20 коп.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що неодноразово з 11 листопада 2014 року звертався до банку з заявами, у яких просив пояснити причини блокування його банківських рахунків,та здійснити перерахування коштів на рахунок, відкритий в іншому банку. Утім станом на день подання позовної заяви рахунки залишаються заблокованими, позивач не має можливості користуватись своїми коштами. При цьому жодних обґрунтованих пояснень банком щодо даної ситуації не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом:

1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа;

2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі;

3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу;

4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі;

5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні;

6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання;

7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Відповідно до ст. 22.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. Платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника. Доставка платіжної вимоги-доручення до платника може здійснюватися банком, що обслуговує отримувача коштів, через банк, що обслуговує платника, а також за допомогою засобів зв'язку.

Стягувач має право подавати розрахункові документи, що ініціюють переказ з рахунка банку-резидента, відкритого в Національному банку України, безпосередньо до Національного банку України.

Згідно ст. 22.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивач не звертався у встановленому законом порядку до установ банку із будь-якими вимогами щодо зняття коштів, перерахування коштів, закриття рахунків, розірвання договорів тощо, а тому у банку не виникли відповідні зобов`язання з цього приводу.

ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження подання до АТ КБ «ПриватБанк» оформлених відповідно до Закону розрахункових документів про перерахування коштів або видачу йому коштів.

Матеріали справи містять лише запити позивача в електронному вигляді, які містять питання, наприклад: «Прошу повідомити, по якій причині мою картку НОМЕР_6 заблоковано?». На запит позивача працівники банку надали роз`яснення також в електронному вигляді.

На запити в електронному вигляді від 08 грудня 2014 року, від 09 березня 2015 року, та від 14 квітня 2015 року, в яких ОСОБА_1 просить розблокувати належні йому банківські платіжні картки, працівники банку надавали відповіді. Із змісту відповідей банку не вбачається, що картки позивача були заблоковані.

Таким чином, колегія суддів не вважає, що електронні листи, та електронна переписка у додатку «Приват24» - є розрахунковими документами, на підставі яких банк має право здійснювати відповідні перекази.

При цьому колегія суддів враховує, що на усі електронні звернення ОСОБА_1 відповідальними особами банку були надані відповіді.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» пояснила, що ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку не звертався до відділення банку і не подавав відповідний розрахунковий документ на переказ коштів. При зверненні до банку із відповідним листом, позивачу будуть виплачені усі наявні на його рахунках кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк з листопада 2014 року заблокував банківські рахунки позивача, що підтверджується листами надісланими банку, колегія суддів не приймає, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження, а на свої запити в електронному вигляді, позивач кожного разу отримував вичерпну відповідь працівників банку.

Висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог є правильними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 28 листопада 2017року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко