Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 754/10670/15-ц

провадження № 61-7703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Десняньського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року у складі судді Галась І. А. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 були укладені договір кредиту, договори про внесення змін до договору кредит, додаткові угоди, внаслідок невиконання умов яких у ОСОБА_1 виникла заборгованість. Також, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були укладені іпотечний договір та договір про внесення змін до іпотечного договору. За умовами іпотечного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за договором кредиту, відповідачі передали банку нерухоме майно, за рахунок якого позивач має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі.

З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 66,10 кв. м, житловою площею 29,30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 538 від 03 травня 2006 року, у розмірі 91 285,52 доларів США, що еквівалентно 1 941 268,44 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 58 150,17 доларів США (еквівалент - 1 236 615, 53 грн); заборгованість за відсотками - 22 454,89 доларів США (еквівалент - 477 523,46 грн); пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 6 482,26 доларів США (еквівалент - 137 851,03 грн); пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 4 198,20 доларів США (еквівалент - 89 278,43 грн).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року позовзадоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 538 від 03 травня 2006 року, у розмірі 91 285,52 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження Національного банку України (далі - НБУ) від 07 липня 2015 року складає 1 941 268,44 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 66,10 кв. м, житловою площею 29,30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» набуло право на задоволення вимог по поверненню грошових коштів, шляхом звернення стягнення на квартиру, що була передана в іпотеку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року змінено.

Абзац другий резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 538 від 03 травня 2006 року в сумі 80 605,06 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 липня 2015 року складає 1 714 138,99 грн, з яких: 58 150,17 доларів США - заборгованість за кредитом, 22 454,89 доларів США - заборгованість за процентами, 227 129,46 грн - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 66,10 кв. м, житловою площею - 29,30 кв. м, яка передана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в іпотеку на підставі іпотечного договору № 04/І-168 від 03 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П., шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки змінивши резолютивну частину рішення, виклавши її у новій редакції із зазначенням всіх складових з яких складається загальний розмір вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Короткий зміст касаційної скарги

У липні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просили скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції з посиланням у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження, суперечить вимогам статей 39, 43 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, позовна вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження передбачає виселення всіх мешканців, які проживають у спірній квартирі без надання іншого житла.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 03 травня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 538, відповідно до умов якого АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,75% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 02 травня 2021 року.

03 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 04/І-168, за умовами якого останні передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 66,10 кв. м, житловою площею 29,30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачам в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року.

АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» свої зобов`язання по вказаному кредитному договору виконав належним чином та надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 60 000,00 доларів США.

23 березня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 538 від 03 травня 2006 року, відповідно до умов якого між сторонами було досягнуто згоди щодо зміну режиму кредитування за договором кредиту на договір про надання відновлювальної кредитної лінії, для чого було вирішено викласти назву та номер договору кредиту у наступній редакції: «договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 538».

Також було викладено підпункт 1.1.1 у новій редакції, а саме зазначено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (далі за текстом кожна частина окремо - транш, а в сукупності - транші), в межах максимального ліміту, який на дату укладання цього договору встановлюється в розмірі 81 660,00 доларів США та який буде змінюватись на умовах, передбачених підпунктом 1.1.2 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,85 % річних, а також комісії, в розмірі та в порядку, визначених цим договором.

Того ж дня між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 04/І-168 від 03 травня 2006 року, за умовами якого встановлено вартість предмету іпотеки за згодою сторін у розмірі 631 250,00 грн. Крім того, підпункт 1.4.1 статті 1 іпотечного договору викладено в наступній редакції: «повернення позичальником кредиту в сумі, що надається йому в межах максимального ліміту в розмірі 81 660,00 доларів США, з порядком погашення згідно з умовами, визначеними договором, яким обумовлене основне зобов`язання, та з кінцевим терміном погашення кредиту до 02 травня 2021 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання».

30 жовтня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 відповідно до якої збільшено процентну ставку за кредитом до 13,5 % річних.

08 квітня 2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 538, згідно з яким змінено режим кредитування з відновлювальної кредитної лінії на не відновлювальну, передбачено відмову ОСОБА_1 від подальшого отримання траншів, встановлено ліміт кредитування на рівні досягнутого розміру заборгованості за договором кредиту у розмірі 70 140,00 доларів США, тобто сторонами зафіксовано фактичний розмір заборгованості станом на 08 квітня 2009 року. Змінено графік погашення заборгованості з кінцевим терміном погашення всієї заборгованості за кредитом до 23 липня 2017 року.

02 лютого 2010 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду, у відповідності до якої змінено графік погашення основного боргу з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 02 травня 2021 року.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 07 липня 2015 року становить 91 285,52 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 1 941 268,44 грн, яка включає в себе 58 150,17 доларів США, що еквівалентно 1 236 615,53 грн - заборгованість за кредитом, 22 454,89 доларів США, що еквівалентно 477 523,46 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 137 851,03 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 89 278,43 грн - пеня за несвоєчасне повернення процентів.

Квартира загальною площею 66,10 кв. м, житловою площею 29,30 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 набута ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року у приватну власність в рівних частках не за кредитні кошти.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, дійшов обґрунтованого висновку про набуття банком права на звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому суд у рішенні зазначив усі складові, які, відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», мають міститись у ньому, зокрема усі складові заборгованості, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, спосіб реалізації предмета іпотеки та початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, зокрема на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, яка буде встановлена суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження (частина друга статті 43 Закону України «Про іпотеку»).

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, у спорах цієї категорії зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, оскільки судовим рішенням допускається можливість зміни вартості, в тому числі у бік її збільшення, а іпотекодавець наділений правом заявити клопотання про визначення вартості зазначеного майна під час примусового виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (№ 14-11цс18).

З огляду на зазначене Верховний Суд вважає доводи заявника у наведеній частині необґрунтованими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило