ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7810/19 Справа № 174/696/18 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенку Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 . мотивовані тим, що 03.06.2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір на виконання індивідуального замовлення АК СО 377, за яким останній зобов`язувався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність конструкцій. На виконання своїх зобов`язань по договору, вона сплатила ОСОБА_2 в день укладання договору кошти в сумі 19780,00 грн., що підтверджується відповідним записом у договорі від 03.06.2018 року, а залишок суми в розмірі 7180,00 грн., нею було сплачено 24.06.2018 року відповідачу ОСОБА_3 .. При цьому, зазначений вище договір та товарний чек підписував, а також приймав від неї кошти у зазначеному вище розмірі особисто ФОП ОСОБА_2 ..

Проте, з невідомих їй причин, своїх зобов`язань за договором, зокрема що передбачені п.3.2 договору, відповідач не виконав та виріб у повному обсязі та у необхідній комплектації їй не передав, що свідчить про відмову відповідача виконувати свої зобов`язання за згаданим вище договором.

Вважає, що відповідачами було порушено її права та гарантії, передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки договір, зазначений вище, не містить усієї необхідної, вичерпної, правдивої інформації, стосовно переліку робіт, які виконує ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . кожний; умовами договору взагалі не передбачено залучення до робіт інших осіб. У договорі ОСОБА_2 взагалі не зазначено, який саме виріб використовується, його повна назва, відповідність його державним стандартам, посилання на сертифікацію цього виробу та його відповідність діючим в Україні нормам та правилам (санітарним, протипожежним та іншим), які б гарантували їй безпечне використання цього виробу. Так само у договорі відсутнє зазначення комплектації, з чого складається виріб, що унеможливлює зробити висновок про повну чи неповну комплектацію виробу. У договорі передбачено реєстрацію цього договору в системі «іmаge-sеrvісе.соm.uа» (п. 4.1.1. договору), при тому, що жодні відомості про цю систему, в договорі відсутні, так само як і роз`яснення механізму її використання споживачем. В договорі відсутня умова про її згоду на оприлюднення її особистих, персональних даних, що стали відомі відповідачам у зв`язку з укладанням договору з нею, та їх захист у встановленому законом порядку, у зв`язку з реєстрацією договору в системі «іmаge-sеrvісе.соm.uа». В договорі також відсутній як такий розрахунок вартості виробу та детальна інформація про перелік та вартість робіт кожного з відповідачів, що унеможливлює порівняння ринкової вартості зазначеного виробу з аналогічними виробами, які виготовляються іншими виробниками, що свідчить про навмисне приховування відповідачами усієї необхідної, об`єктивної інформації щодо самого виробу, його дійсної вартості, якості та комплектації виробу.

Крім того, при укладанні договору з ОСОБА_2 , останнім не було визначено весь обсяг необхідних робіт та послуг, тобто відповідач не визначив чіткий, вичерпний та зрозумілий їй перелік усіх робіт та послуг із конкретним визначенням їх вартості, які необхідно було б виконати відповідачу ОСОБА_2 для встановлення в її в квартирі виробу, визначеного в договорі. Залучення ОСОБА_3 до участі в договірних відносинах між нею та ОСОБА_2 , відбувалось без узгодження з нею, на підставі невідомих їй внутрішніх домовленостей між відповідачами, про що в зазначеному вище договорі взагалі мови не йшло та умовами договору не передбачено, що свідчить, на її погляд, про штучне завищення вартості самого виробу та його комплектуючих.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати протиправним та розірвати договір, укладений 03.06.2018 року між нею та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь кошти у сумі 19 780,00 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на її користь кошти у сумі 7180,00 грн., стягнути солідарно з відповідачів усі понесені судові витрати.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем ОСОБА_2 здійснено всі необхідні дії по виконанню всіх істотних умов договору, узгоджених сторонами, будь-яких претензій, недоліків, вимог, позивачкою пред`явлено не було, в тому числі вимог щодо надання їй документів, які підтверджують належну якість продукції; вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров`я і майна споживачів, а доказів на підтвердження нечесної підприємницької практики та несправедливих умов договору, передбачених ст.ст. 18-19 ЗУ "Про захист прав споживачів" позивачкою також надано не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дії відповідачів носять явний характер нечесної підприємницької практики. Крім того, апелянт зазначає, що відповідачами були порушені її права та гарантії, передбачені ЗУ "Про захист прав споживачів" оскільки укладений договір не містить усієї необхідної, вичерпної, правдивої інформації стосовно переліку робіт, які виконують відповідачі, який саме виріб використовується, його повна назва, відповідність його державним стандартам, посилання на сертифікацію цього виробу та його відповідність діючим в Україні нормам та правилам, які б гарантували його безпечне використання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 03.06.2018 року ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_2 договір, за яким останній зобов`язався організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкції за цінами виконавця, а позивачка зобов`язалась оплатити та прийняти вироби і роботу згідно умов договору.

Позивачкою також підписано додаток № 1 до договору про те, що їй відомо, що скло, нарізане бо розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню; що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки.

03.06.2018 року позивачкою підписано Попередження, про те, що вона попереджена про те, що додаткові матеріали, необхідні для монтажних робіт, і роботи по посиленню і виносу конструкції, обладнанню даху на балконах і лоджіях, зовнішньої і внутрішньої обробки сплачуються замовником окремо.

Після укладення договору виконавцем були проведені роботи по виконанню замовлення та 03.06.2018 року за участю ОСОБА_1 здійснено заміри конструкції, які з нею були узгоджені, а також сторонами узгоджено конфігурацію і комплектуючі виробу, що підтверджено документом, який підписано позивачкою. У вказаному документі зазначено, що додаткова робота (зварка, обшивка) - за рахунок позивачки, що також підтверджено її підписом.

Згідно Акту-прийому від 24.06.2018 року виконавцем за договором було передано, а позивачкою прийнято вироби згідно договору, що підтверджено підписом ОСОБА_1 .

В Акті зазначено, що після його підписання, зобов`язання виконавця вважаються виконаними в повному обсязі, а претензії замовника по кількості, комплектності, розмірам виробу не приймаються.

03.06.2018 року позивачка сплатила задаток за конструкцію у розмірі 12600,00 грн., борг за договором в розмірі 7180,00 грн. нею було сплачено в день отримання виробу 24.06.2018 року, що підтверджено товарним чеком, які отримано ФОП ОСОБА_3 , чеком від 03.06.2018 р. та визнано сторонами.

Встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець та займається діяльністю посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

В рамках цієї діяльності між ним та ТОВ «Престиж Групп» укладено договір № 023 від 08.01.2018 року, за умовами якого фірма зобов`язалась поставляти і передавати у власність покупця метало пластикові конструкції, а покупець зобов`язався замовляти, приймати і оплачувати товар - метало пластикові конструкції. Даним договором фірма надала покупцю ОСОБА_2 статус офіційного представника фірми в Дніпропетровській області. Згідно умов договору виготовлення метало пластикових конструкцій проводиться в строки від 3 до 14 днів з дати надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно копії платіжного доручення № 440 від 06.06.2018 року ОСОБА_2 здійснив на користь ТОВ «Престиж Групп» перерахування коштів за рахунок - фактуру від 04.06.18 в сумі 6452,14 грн..

Нотаріально посвідченою довіреністю від 07.07.2017 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися всіма без винятку рахунками відкритими на її ім`я, в тому числі вносити гроші на рахунки, розписуватися за неї на документах та в одержанні грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підстави розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України, згідно якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Правові наслідки розірвання договору визначені ч. 2-5 ст. 653 ЦК України, відповідно до якої, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Судом першої інстанції встановлено, що договір № АR 00 377 від 03.06.2018 року, вчинено у письмовій формі та підписано позивачкою та ОСОБА_2 , сторонами було узгоджено усі істотні умови договору, зокрема в додатку № 1 та кресленнях до договору, сторонами узгоджено конфігурацію і комплектуючі виробу, колір, заповнення, профіль.

Тобто, позивачкою, як замовником погоджені умови договору і добровільно нею прийняті, зміст і умови договору не суперечать вимогам ст. 203 ЦК України.

ФОП ОСОБА_2 виконав зобов`язання, замовлення виконано, тобто виготовлено та доставлено і передано замовнику, що підтверджується Актом-прийому від 24.06.2018 року.

Позивачкою в свою чергу здійснено оплату за замовлення в повному обсязі, що підтверджено квитанціями та визнано сторонами.

Тобто, судом вірно встановлено, що на час укладання договору позивачка була згодна з його умовами, а факт підписання нею договору, додатку до нього та Акту виконаних робіт, сплата вказаних послуг відповідно до умов договору, свідчить про вільне волевиявлення та ознайомлення з умовами договору на організацію виготовлення та доставки металопластикових виробів та виконання обома сторонами умов договору.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки нею не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності замовлення за розмірами та технічними характеристиками, що виріб не має потрібних замовнику властивостей, тоді як матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 здійснено всі необхідні дії по виконанню всіх істотних умов договору, узгоджених сторонами.

Крім того, судом правильно зазначено, що позивачкою не спростовано надані ОСОБА_2 докази щодо виконання ним в повному обсязі умов укладеного між сторонами договору, сума, яку позивачка просить стягнути з відповідача не обґрунтована, оскільки позивачка сплатила на виконання умов договору 19780,00 грн., хоча в позові просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 19780,00 грн. та з ОСОБА_3 7180,00 грн., а всього на суму 26960,00 грн..

Доводи апелянта в скарзі про те, що дії відповідачів носять явний характер нечесної підприємницької практики, відповідачами були порушені її права та гарантії, передбачені ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки укладений договір не містить усієї необхідної, вичерпної, правдивої інформації стосовно переліку робіт, які виконують відповідачі, який саме виріб використовується, його повна назва, відповідність його державним стандартам, посилання на сертифікацію цього виробу та його відповідність діючим в Україні нормам та правилам, які б гарантували його безпечне використання, - колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що дії відповідачів носять явний характер нечесної підприємницької практики, позивачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Навпаки, факт підписання позивачкою договору, додатку до нього та Акту виконаних робіт, сплата вказаних послуг, свідчить про вільне її волевиявлення та ознайомлення з умовами договору на організацію виготовлення та доставки метало пластикових виробів та виконання обома сторонами умов договору.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко