Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 210/2401/16-ц

провадження № 61-13061св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

третя особа - первинна профспілкова організація регіональної професійної спілки працюючої молоді публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М. та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про захист трудових прав робітників.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»на посаді менеджера СМК і процесів з

20 вересня 2012 року у департаменті якості.

Згідно з розпорядженням від 17 жовтня 2014 року № 124 посада ОСОБА_1 (менеджер СМК і процесів (внутрішній аудит) підлягала ліквідації, а ОСОБА_1 - звільненню, у зв`язку з чим його попереджено про наступне вивільнення.

ОСОБА_1 звернувся до Комісії по трудових спорах, яка 23 жовтня

2014 року вирішила скасувати розпорядження від 17 жовтня 2014 року

№ 124 в частині визначення ОСОБА_1 як робітника до звільнення, оскільки не було враховано тієї обставини, що ОСОБА_1 має більш високу кваліфікацію, ніж інший працівник.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня

2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2015 року, позов ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції вступило в законну силу 01 вересня 2015 року, але лише 09 березня 2016 року відповідач видав розпорядження № 41, пунктом 1 якого скасовано розпорядження від 17 жовтня 2014 року № 124.

Позивач вважав, що це розпорядження має бути скасоване саме з

17 жовтня 2014 року, тобто з дати прийняття такого розпорядження.

24 червня 2016 року відповідачем видано наказ № 792, згідно з пунктом 1 якого виключено деякі штатні одиниці зі штатного розпису Департаменту з якості, а саме, виключено штатну одиницю «менеджер СМК і процесів (внутрішній аудит»», яку займав ОСОБА_1 , якому вручено попередження № 1 про його звільнення не раніше, ніж 27 вересня 2016 року.

22 березня 2017 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом № 364 щодо простою стосовно нього, який розпочався з 23 березня 2017 року. Цей простій стосується лише однієї особи - ОСОБА_1 , не стосуючись при цьому інших працівників цього підрозділу.

Підрозділ, в якому працює ОСОБА_1 , проводить планову роботу, виконуючи покладені на нього функції, тобто, за фактом простій відсутній, але для ОСОБА_1 , на його думку, створено штучний простій, що є проявом подальших дискримінаційних дій роботодавця щодо нього.

Позивач вважав, що його піддано дискримінації, а також утиску у розумінні статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дія якого розповсюджується на трудові відносини, у зв`язку з чим він зазнає моральних страждань.

Згідно з наказом від 29 травня 2017 року № 574/2 ОСОБА_1 звільнено з підприємства за скороченням штату в порядку частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Таке звільнення, на думку ОСОБА_1 , є протиправним та є логічним завершенням дискримінаційної діяльності роботодавця стосовно нього, звільнення здійснено із суттєвим порушенням порядку, визначеного статтями 43, 49-2 КЗпП України, оскільки йому були запропоновані вакантні робочі місця у кількості 49 одиниць і він надав згоду на ознайомлення з цими робочими місцями. Надалі в наказі зазначено, що ОСОБА_1 з цими робочими місцями не ознайомлювався і заяв про переведення не подавав. Зазначена в наказі інформація не відповідає дійсності, оскільки всі запропоновані вакансії є робітничими і не відповідають освіті (три вищих освіти) ОСОБА_1 . й досвіду його роботи на інженерних посадах; на засіданні комісії з вивільнення 09 вересня 2016 року ОСОБА_1 не надано будь-якої інформації щодо суттєвих умов можливого наступного трудового договору за всіма 49 вакансіями.

До того ж, на думку позивача, відповідач не в повній мірі виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України, оскільки згідно з електронною версією газети «Металург» від 20 січня 2017 року № 2 на підприємстві мається значно більше, ніж 49 вакансій.

На засіданні тієї ж комісії з вивільнення ОСОБА_1 10 березня 2017 року запропоновані лише 3 можливі вакансії для працевлаштування у зв`язку із медичним висновком директора медичного центру Приступи І. М. , яка надала медичний експертний висновок, не маючи на те законних підстав. При цьому на підприємстві відповідача були вакантні інженерно-технічні посади, на які міг претендувати ОСОБА_1 , але які не були запропоновані позивачу.

Також позивач зазначав, що профспілкова організація відмовила відповідачу у задоволенні його подання на звільнення менеджера СМК і процесів Департаменту з якості (внутрішній аудит) ОСОБА_1 , а його звільнення без врахування незгоди профспілок є порушенням положень статті 43 КЗпП України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив: 1) поновити його на посаді менеджера СМК і процесів (внутрішній аудит) департаменту з якості у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 29 травня 2017 року; 2) стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; 3) визнати протиправними та скасувати пункт 1 розпорядження від

17 жовтня 2014 року № 124 щодо визначення ОСОБА_1 як робітника, який підлягає вивільненню з дати видання цього розпорядження, з

17 жовтня 2014 року, а також визнати протиправним і скасувати попередження від

21 жовтня 2014 року № 1 про наступне вивільнення ОСОБА_1 не пізніше, ніж 25 грудня 2014 року; 4) визнати дискримінаційним, протиправним та скасувати наказ відповідача від 22 березня 2017 року № 364 щодо простою та визначення місця дислокації ОСОБА_1 ; 5) визнати протиправним фактичне відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх функційних обов`язків менеджера СМК і процесів з 17 жовтня 2014 року й до цього часу і, у зв`язку із цим, визнати протиправною невиплату ОСОБА_1 персональної надбавки за цей же період та виробничої премії з 23 березня 2017 року; 6) стягнути з відповідача на його користь невиплачену персональну надбавку за період з 17 жовтня 2014 року та виробничої премії з 23 березня 2017 року до ухвалення судового рішення; 7) стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн;

8) зобов`язати відповідача допустити його до виконання обов`язків на посаді «аудитор систем якості» в підрозділі 03.00.00 «Внутрішній аудит», оформивши ці трудові відносини з 25 грудня 2014 року у порядку, визначеному законодавством України; 9) визнати недійсним підпункт 1.1 пункту 1 наказу від 24 червня 2016 року № 792 стосовно позивача щодо виключення його посади із штатного розпису департаменту з якості з

26 вересня 2016 року; 10) визнати недійсним попередження від 02 липня 2016 року № 1 про його наступне звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, позивача належним чином попереджено про наступне звільнення, йому запропоновано інші вакантні посади, від яких позивач відмовився, тому відповідач мав підстави для розірвання із позивачем трудового договору відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов

ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29 травня 2017 року № 574/л про звільнення ОСОБА_1 , менеджера СМК і процесів (внутрішній аудит) департаменту з якості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 29 травня 2017 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера СМК і процесів (внутрішній аудит) департаменту з якості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 29 травня 2017 року.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 травня 2017 року до

11 червня 2019 року в розмірі 296 238,00 грн. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції про належне виконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування ОСОБА_1 у порядку, передбаченому частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року доповнено резолютивну частину постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року новим абзацом. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 8 937,50 грн.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2019 року, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині скасування наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29 травня 2017 року № 574/л; поновлення ОСОБА_1 на роботі; стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь

ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 травня 2017 року до 11 червня 2019 року в розмірі 296 238,00 грн; стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року скасувати й залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» частини другої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в повному обсязі виконав вимоги цих норм трудового права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 210/2401/16-ц з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді менеджера СМК і процесів (внутрішній аудит) департаменту з якості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

17 жовтня 2014 року на виконання наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01 жовтня 2014 року № 1318 «Про внесення змін в організаційну структуру управління департаменту по якості» адміністрацією підприємства видано розпорядження № 124 «Про вивільнення працівників», яким визначено посаду «Менеджер СМК і процесів (внутрішній аудит)», яку займав ОСОБА_1 , такою, що підлягає вивільненню.

ОСОБА_1 не погодився з даним розпорядження та звернувся до Комісії з трудових спорів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із заявою про скасування розпоряджень від 15 жовтня 2014 року № 122 та від 17 жовтня 2014 року

№ 124.

Рішенням комісії з трудових спорів від 23 жовтня 2014 року № 33 заява ОСОБА_1 задоволена частково та скасовано розпорядження від 17 жовтня 2014 року № 124 в частині визначення ОСОБА_1 як робітника, який підлягає вивільненню.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня

2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2015 року, позов ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо оскарження рішенням Комісії по трудових спорах від 23 жовтня 2014 року № 33 залишено без задоволення.

07 вересня 2015 року Комісією по трудових спорах ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видано посвідчення про примусове виконання рішення Комісії по трудових спорах.

22 березня 2017 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видало наказ № 364 «Про простій і про визначення місця дислокації ОСОБА_1 », яким визначено начало простою у роботі ОСОБА_1 з 23 березня 2017 року.

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29 травня 2017 року № 574/2 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положеннями частини другої статі 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першою статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Факт змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві відповідача не заперечувався сторонами в процесі розгляду справи, перевірений і встановлений судом першої інстанції.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Отже, саме на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як на роботодавця покладено тягар доведення належного виконання ним вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Разом з тим ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на пропозицію суду апеляційної інстанції надати список всіх вакантних посад у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за період з моменту попередження

ОСОБА_1 про наступне звільнення до дня звільнення для належної перевірки доводів ОСОБА_1 про те, що йому не було запропоновано наявні на підприємстві вакансії, які містились в оголошеннях в засобах масової інформації та були загальнодоступними, надав довідку від

20 травня 2019 року № 05-514 про те, що перелік таких посад на підприємстві не створювався і чинним законодавством України не передбачено його створення, фактично ухилившись від доведення обставин справи, що позбавило суд можливості дійти стверджувального висновку про дотримання роботодавцем вимог статті 49-2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 , тому критично віднісся до тверджень відповідача про виконання ним вимог цієї правової норми.

Крім того, з матеріалів слідує, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» згідно з актом від 09 вересня 2016 року № 2 запропоновано ОСОБА_1 49 вакантних посад згідно зі списком вакансій від 09 вересня 2016 року № 05-2291 та він вибрав всі запропоновані варіанти для ознайомлення з умовами праці.

14 вересня 2016 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулося до директора медичного центру ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Приступи І. І. із запитом про надання попереднього висновку про придатність ОСОБА_1 працювати на посадах, які є вакантними, згідно зі списком вакансій від 09 вересня 2016 року № 05-2291, та отримав відповідь щодо можливості працевлаштування ОСОБА_1 на чотири посади із запропонованого списку, однак таке суперечить вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не могли бути запропоновані всі посади, оскільки робота на певних посадах протипоказана йому за станом здоров`я, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, оскільки неможливість працівника за станом здоров`я обіймати певну посаду або виконувати роботу - це документально підтверджена неможливість виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.

Доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано особою з інвалідністю і йому протипоказана праця в певних умовах. Однак, висновок МСЕК про неможливість виконання ОСОБА_1 за станом здоров`я роботи за професіями, зазначеними у списку вакансій від 09 вересня 2016 року № 05-2291, відсутній.

Акт від 18 травня 2017 року про те, що ОСОБА_1 для ознайомлення підготовлено список вакантних посад на підприємстві станом на 18 травня 2017 року суд апеляційної інстанції не взяв до уваги як належний та допустимий доказ щодо виконання роботодавцем вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки в цьому акті зафіксовано факт того, що вакансії за цим списком ОСОБА_1 взагалі не пропонувалися.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування ОСОБА_1 у порядку, передбаченому частиною третьою статті 49-2 КЗпП України.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 травня 2016 року, провадження № 6-3048цс15).

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року, провадження № 6-40цс15.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не запропоновано всі наявні у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вакантні посади в період з 02 липня 2016 року до 29 травня 2017 року, у зв`язку з чим наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29 травня 2017 року № 574/л про звільнення ОСОБА_1 , менеджера СМК і процесів (внутрішній аудит) департаменту з якості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 29 травня 2017 року винесений з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає скасуванню, з поновленням ОСОБА_1 на посаді менеджера СМК і процесів (внутрішній аудит) департаменту з якості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 29 травня 2017 року.

Оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що на його користь з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, з огляду на такі обставини.

Відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348).

Згідно з довідкою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 582,00 грн та цей розмір не заперечується позивачем, у зв`язку з чим не підлягає доказуванню.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача звільнено з роботи 29 травня 2017 року, тобто з цього часу порушено його трудові права і поновлюються вони лише судом апеляційної інстанції 11 червня 2019 року, тому саме цей період, тобто з дня, наступного за днем звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 травня 2017 року до 11 червня 2019 року в сумі 296 238,00 грн, виходячи з розрахунку: 582,00 грн - середньоденна заробітна плата х 509 днів - час вимушеного прогулу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішеннями ЄСПЛ у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

ОСОБА_1 визначив компенсацію за моральну шкоду, заподіяну йому незаконним звільненням, у розмірі 60 000 грн.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи характер неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості, вважав, що ці вимоги підлягають частковому

задоволенню - у 5 000,00 грн.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня

1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині вирішення позову про скасування наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29 травня 2017 року № 574/л, поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з

29 травня 2017 року до 11 червня 2019 року в розмірі 296 238,00 грн, стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також додаткову постанову апеляційного суду, оскільки цією постановою вирішено питання щодо судових витрат під час вирішення позову ОСОБА_1 , - без змін, оскільки ці постанови є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду в цій частині не спростовують.

В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині позову про скасування наказу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29 травня 2017 року № 574/л; поновлення ОСОБА_1 на роботі; стягнення з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 травня 2017 року до 11 червня 2019 року в розмірі 296 238,00 грн; стягнення з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду

від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:В. М. Коротун
М. Є. Червинська