У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2019 Справа №607/23012/19

26 вересня 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- секретаря судового засідання Бойко І.І.

- з участю державного виконавця Гнатюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н.В. звернулась до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська про стягнення боргу в користь ПАТ КБ «Приватбанк».

В обґрунтування подання державний виконавець вказує, що на виконанні у Тернопільському міського відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження ВП №58022201 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №ТЕООА від 02.04.2008 року в сумі 63 714,74 дол. США грн. та 3219,00 грн. судового збору, на підставі виконавчого листа виданого Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за №0417/17306/2012 від 27.05.2018 року.

Боржник рішення суду не виконує. Згідно матеріалів виконавчого провадження, боржник не працює, доходів не утримує, відкритих рахунків у банках не має, право власності на нерухоме майно, сільськогосподарську техніку, технологічні транспортні засоби за боржником не зареєстровано.

Посилаючись на наведене та те, що боржник не виконує рішення суду, чим ухиляється від виконання зобов`язань, просить подання задовольнити.

В судовому засіданні державний виконавець подання підтримав та просив задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільському міськму відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавчий лист, виданий Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за №0417/17306/2012 від 27.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №ТЕООА від 02.04.2008 року в сумі 63 714,74 дол. США грн. та 3219,00 грн. судового збору.

18 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Державним виконавцем направлено запити в реєструючі органи, щодо виявлення майна боржника.

30 жовтня 2018 року від ОСОБА_1 надійшов лист в Тернопільський міський відділ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області, в якому остання просила зобов`язати державного виконавця негайно направити на її адресу копію документів, які послужили підставою відкриття виконавчого провадження та зупинити виконавче провадження. При цьому зазначила, що жодних справ та рішень щодо неї у Тернопільському міськрайонному судді не розглядалось та не вирішувалось.

Листом від 05 листопада 2018 року за №5268 Тернопільський міський відділом ДВС України в Тернопільській області, повідомив, що підстав для винесення постанови про зупинення виконавчого провадження немає. Підставою для відкриття виконавчого провадження є заява банку та виконавчий лист за №0417/17306/2012 від 27.05.2018 року, виданий Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська.

05 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме: зміненого назву органу, який видав виконавчий лист з «Тернопільський міськрайонний суд» на «Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська».

31 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно відповіді ТзОВ «МБТІ» від 10.06.2019 року за №851/07-2 боржник немає зареєстрованого нерухомого майна в м.Тернополі.

Як вбачається з актів державного виконавця від 27 лютого 2019 року, 19 червня 2019 року, державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . Перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири були зачинені та на стукіт ніхто не відкривав.

Згідно інформації з Регіонального сервісного центру МВС у Тернопільській області, транспортний засіб MAN ERF, державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді УПФ України від 12.09.2019 року за № 63862615, ОСОБА_1 пенсії не отримує та на обліку як особа, яка працює за трудовим чи цивільно-правовими договорами не перебуває

Як вбачається з відповідей Державної фіскальної служби України за № , 63862623 від 18.10.2018 року та від 12.09.2019 року, джерела отримання доходів боржником відсутні, номери рахунків відкриті боржником у банках та інших фінансових установах відсутні.

Згідно інформації з інтернет сторінки про перетин боржником державного кордону України встановлено, що ОСОБА_3 перетнула державний кордон України 14.04.2019 року, напрям перетину виїзд.

На даний час заборгованість боржником не погашена та рішення суду не виконано.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує, при цьому документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Однак, сам по собі факт невиконання рішень суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України, а наявність паспорта громадянина України для виїзду за кордон, не підтверджує факт свідомого та злісного ухилення від виконання рішень суду.

Державним виконавцем не подано доказів того, що ОСОБА_1 маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, має намір ухилитись від виконання судового рішення та виконання взятих на себе зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що державним виконавцем було направлено виклики боржнику з метою з`явитись до державного виконавця, надати пояснення щодо невиконання рішення суду, отримання їх боржником та доказів злісного ухилення від виконання законних вимог державного виконавця.

Державним виконавцем не обґрунтовано, як саме таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде дійсно сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надсилання боржникові вимог, повідомлень про необхідність з`явитись до ДВС.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань відсутній та представником ДВС не доведений належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Доводи державного виконавця, зазначені у поданні, що боржник належним чином не виконує рішення суду та жодних заходів щодо його виконання не вживає, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на неї рішенням суду зобов`язань.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не свідчить про свідоме ухилення від виконання рішення суду.

Доводи державного виконавця про те, що факт ухилення боржника від виконання рішення суду підтверджується її листом зверненням до ДВС від 30.10.2018 року є безпідставними, оскільки вказаний лист не підтверджує факт злісного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Як вбачається із листа ОСОБА_1 від 30.10.2018 року остання повідомила про те, що жодних справ та рішень щодо неї у Тернопільському міськрайонному судді не розглядалось та не вирішувалось, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадження, яке отримала ОСОБА_1 зазначено про видання виконавчого листа Тернопільським міськрайонним судом.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх належних та ефективних заходів щодо з`ясування причин невиконання рішення суду, перетину боржником кордону України, не відібрано пояснень щодо невиконання рішення суду, не встановлено факту наявності коштів та майна у боржника для його здійснення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 30 вересня 2019 року.

ГоловуючаІ. М. Черніцька