Єдиний унікальний номер 229/2379/19 Номер провадження 22-ц/804/2375/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 229/2379/19

Номер провадження 22-ц/804/2375/19

02 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А. В.

суддів Санікової О. С., Никифоряка Л. П.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

На рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2019 року, повний текст якого складено суддею Пановою Т.Л. в м. Дружківка в приміщенні Дружківського міського суду Донецької області 02 липня 2019 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 08.06.1999 року вона працювала касиром, бухгалтером, інженером з організації та нормування праці в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця». Відповідно до наказу з особового складу №1/ос від 06.07.2016 року вона працювала в даній організації.

У порушення ст. 22 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України відповідач з березня 2017 року в односторонньому порядку припинив виплату їй заробітної плати без повідомлення причин.

Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 25.04.2017 року № 265 та виданого на його підставі наказу регіональної філії «Донецька залізниця» від 28.04.2017 року № 645-НЗ-1 виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» разом зі всіма іншими підприємствами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» було ліквідовано з 17.07.2017 року, а позивача звільнено на підставі ст. п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін згідно наказу з особового складу від 19.05.2017 року №595/ДН-ос.

При звільненні з позивачем не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України та КЗпП України.

З урахуванням викладеного, просила суд стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь: суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 17166,24 грн., втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 2785,74 грн. та середній заробіток за період затримки з 19.05.2017 року по день фактичного розрахунку за кожний робочий день виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 241,49 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця на користь позивача:

- заборгованість по заробітній платі за період з березеня по травень 2017 року в сумі 14453 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні) 32 коп.,

- компенсацію втрати частини грошових доходів за період з березня 2017 року по травень 2017 року, у розмірі 2443 (дві тисячі чотириста сорок три) гривні 64 коп.

- В решті позову відмовлено.

- вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

08 серпня 2019 року не погодившись із вказаним рішенням представником Акціонерного товариства «Українська залізниця» подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, відповідно до Указу Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України» було уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року, яким припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. По факту захоплень адміністративних будівель відповідача, відкриті кримінальні провадження.

Про унеможливлення виконання відповідачем обов`язків, передбачених чинним законодавством через вплив форс-мажорних обставин зазначено у Висновку Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2., проте, зазначеному Висновку суд не надав належної оцінки. Також судом не враховано постанови Верховного суду із застосування відповідних норм права.

Зазначає, що підтвердженням наявності заборгованості по заробітній платі є первинні бухгалтерські документи, які в даному випадку відсутні, так як залишилися на непідконтрольній території, таким чином у відповідача немає можливості підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт а також немає можливості здійснити нарахування заробітної плати.

Також вважає, що суд безпідставно прийняв рішення виключно на підставі паперів, складених після 16.03.2017 року невідомими особами, оскільки адміністративна будівля Регіональної філії «Донецька залізниця» Донецької дирекції залізничних перевезень була захоплена.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 132486 гривень 08 копійок, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 08 червня 1999 року по 19 травня 2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посади касира, бухгалтера, інженера з організації та нормування праці в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця», яку наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303, наказом начальника дистанції № 1/ос від 06.07.2016 року було реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 19 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 60-67, 73).

На підтвердження нарахованої але не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листки за період з березня по травень 2017 року, в яких: за березень 2017 року всього нараховано - 5462,20 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень - 4343,46 грн., за квітень 2017 року всього нараховано - 3955,89 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за квітень - 3145,65 грн., за травень 2017 року всього нараховано - 7748,15 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за травень - 6161,20 грн. (а.с. 68-70).

Відповідно до відомості на виплату грошей № 7 за березень 2017 року, ОСОБА_1 11.07.2017 року отримала заробітну плату за березень 2017 року в сумі 2157,28 грн., про що наявний підпис позивача у вказаній відомості в графі «підпис про одержання».

Тобто, позивач отримала частину заробітної плати за березень 2017 року, чим спростовується її твердження щодо того, що за вказаний місяць вона взагалі не отримувала заробітну плату, проте включила її у свій розрахунок.

Відповідачем надано розрахунок оплати середньої зарплати за березень 2017 року, згідно якого позивачу нараховано заробітну плату в сумі 2363,92 грн. Таким чином, наявні розбіжності у інформації, яка надана відповідачем, а саме довідці про доходи та розрахунку оплати середньої зарплати.

Вказане вище не узгоджується із розрахунковими листами, які було надано позивачем, згідно яких їй було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в сумі 5462,20 грн., за квітень 2017 року в сумі 3955,89 грн. та за травень 2017 року в сумі 7748,15 грн. (а.с.68-70).

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, сума невиплаченої заробітної плати за період з березня 2017 по травень 2017 року становить 17166, 24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з березня по травень 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати.

Висновок суду підтверджується відповідними копіями розрахунків заробітної плати (табулеграмами), копіями повідомлення та наказу про звільнення, копією трудової книжки, та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.

При цьому посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по травень 2017 року позивачкою надано копії розрахунків заробітної плати (табулеграми), в яких зазначені нараховані суми за період з березня по травень 2017 року, в яких: за березень 2017 року всього нараховано - 5462,20 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень - 4343,46 грн., за квітень 2017 року всього нараховано - 3955,89 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за квітень - 3145,65 грн., за травень 2017 року всього нараховано - 7748,15 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за травень - 6161,20 грн.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати, зроблені з відповідних табулеграм. Зазначені розрахунки нічим не спростовані.

Відповідно до довідки про доходи № 492/1 від 06.06.2019 року, виданої СП «Донецька дирекція залізничних перевезень», за березень 2017 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 2712, 92 грн., до видачі - 2157, 28 грн. (а.с. 100).

На підтвердження отримання позивачем зазначеної суми заробітної плати відповідачем надано копію відомості на виплату грошей № 7 за березень 2017 року з підписом позивача про отримання коштів в розмірі 2157, 28 грн. (а.с. 101-102).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період з березня 2017 року по травень 2017 року в сумі 17166, 24 грн.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги нарахування та часткову виплату заробітної плати за частину березня 2017 року, оскільки в матеріалах справи міститься копія відомості про виплату грошей в розмірі 2712,92 грн. (сума до видачі - 2157, 28 грн).

Таким чином, загальна сума заборгованої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 14453, 32 грн. (без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Таким чином, відповідно до розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, який надано позивачем, сума компенсації складає: за березень 2017 року - 948,98 грн., за квітень 2017 року - 653,09 грн., за травень 2017 року - 1183,68 грн.

Проте враховуючи, що сума заборгованості за березень 2017 року перерахована, то сума компенсації втрати грошових доходів у звязку з порушення термінів їх виплати також підлягає перерахунку. В частини сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, за квітень 2017 року - 653,09 грн., за травень 2017 року - 1183,68 грн.

Заборгованість по виплаті заробітної плати за березень 2017 року складала 4343,46 грн. (з цієї суми податки та інші обовязкові платежі вже утримані), з яких 11 липня 2017 року позивачу виплачено 2157,28 грн. (з цієї суми податки та інші обовязкові платежі вже утримані) і на теперішній час заборгованість складає 2186,18 грн.

Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року у сумі 2157,28 грн. станом на 02 липня 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по липень 2017 року складає 66,88 грн. (2157,28 грн. х 0.031 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по липень 2017 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року у сумі 2186,18 грн. станом на 02 липня 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по липень 2019 року складає 629,62 грн. (2186,18 грн. х 0.247 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по липень 2019 року).

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням строків виплати доходів за березень 2017 року складає 606,87 грн. (66,88 грн.+539,99 грн.).

Отже, загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень, квітень, травень 2017 року складає 2443,64 грн. (606,87 грн.+653,09 грн.+1183,68 грн.), що було вірно обчислено судом першої інстанції.

Рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та суми компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції науково-практичного висновку Торгово-промислової палати від 16 січня 2018 року та висновків Верховного Суду України про застосування законодавства, викладені у вказаних в апеляційній скарзі постановах, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини влас-ника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 ст.9 ЦК України, кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема і трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Стаття 617 Цивільного кодексу України закріплює те, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання. Якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впли-вом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзаліз-ниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяль-ності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі за місцем роботи позивачки.

З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі за фактичним місцем роботи позивачки, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив конт-роль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна.

Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «До-нецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричи-нено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

На переконання суду зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: О.С. Санікова

Л.П. Никифоряк