Справа 556/1288/19
Номер провадження 2/556/351/2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2019 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Закревського Л.В.

при секретарі Басик Г.Т.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житло за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житло за набувальною давністю.

В обґрунтування позову позивач та його представник вказують, що ОСОБА_1 , у 2001 році заселився з сім`єю у громадський будинок з господарськими будівлями і спорудами (будівля бувшого роддому), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає у ньому з сім`єю на даний час.

З того часу позивач постійно, відкрито і добросовісно користується спірним будинком вже більше 18 років. Споживачем електроенергії за спірною адресою зазначена дружина позивача з 2002 року.

Рішенням Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 30.08.2011 року №63 «Про присвоєння поштової адреси» саме позивач звертався до сільської ради із заявою про присвоєння поштової адреси спірному будинковолодінню, а також замовив виготовлення технічного паспорта на будівлю.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №162395854 від 05.04.2019 року будь-які відомості у реєстрі щодо спірного майна відсутні.

У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду і обрав спосіб захисту своїх майнових прав шляхом визнання права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Таким чином, позивач фактично з 2001 року одноосібно безперервно та відкрито володіє даним житловим приміщенням, користується ним та несе витрати на його утримання, сплачує кошти за електроенергію. Інші особи своїх прав на вказане житлове приміщення не пред`являли та на даний час не пред`являють.

На даний час позивач має бажання розпоряджатися належним йому майном, однак не має такої можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне житлове приміщення.

Тому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на громадський будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені вимоги у повному обсязі, заявивши, що відповідно до закону ОСОБА_1 має право в порядку набувальної давності набути право власності на громадський будинок, яким відкрито та безперервно володіє більше 18 років. Позивач несе витрати по утриманню будинку, сплачує кошти за світло. Жодних претензій до нього стосовно спірного будинку ніхто не висуває.

Відповідач у судове засідання з`явився, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. Не заперечує проти заявлених вимог.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які являються сусідами ОСОБА_1 , підтвердили факт володіння та користування позивачем громадським будинком з господарськими будівлями і спорудами який розташований по АДРЕСА_1 .

Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивача та його представника, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_1 , у 2001 році заселився з сім`єю у громадський будинок з господарськими будівлями і спорудами (будівля бувшого роддому), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає у ньому з сім`єю на даний час, дана обставнина підтверджується довідкою Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 28.05.2013 року №2074.

Також судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №162395854 від 05.04.2019 року будь-які відомості у реєстрі щодо спірного майна відсутні.

Також в судовому засіданні встановлено, що споживачем електроенергії за спірною адресою вказана дружина позивача з 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , листом ПрАТ «Рівнеобленерго» від 23.05.2019 року №27/3917 та копіями рахунків та чеків за оплату спожитої електроенергії за 2012 - 2019 роки.

Згідно рішення Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 30.08.2011 року №63 «Про присвоєння поштової адреси» саме позивач звертався до сільської ради із заявою про присвоєння поштової адреси спірному будинковолодінню та йому було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 138 по АДРЕСА_1 .

Також позивач замовив виготовлення технічного паспорта на спірну будівлю.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. п. 9, 11 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих таперехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За таких обставин, оцінюючи достатність і взаємний звязок наданих позивачем та його представником доказів, суд приходить до висновку, що позивач більше 18-ти років відкрито, безперервно володіє громадський будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , після того як у 2001 році добросовісно вселився в громадський будинок з господарськими будівлями, несе витрати на його утримання та сплачує кошти за електроенергію, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому за ОСОБА_1 може бути визнано право власності на вищевказаний громадський будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Зважаючи на доведеність факту добросовісності, відкритості, безперервності та безтитульності володіння позивачем протягом вісімнадцяти років нерухомим майном, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, його вимоги про визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю на підставі положень ст. 344 ЦК України

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач та його представник не ставлять.

Керуючись ст.ст. 3,10,11, 76, 80, 81, 209, 212, 214-215, 218 ЦПКУкраїни, ст.344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житло за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , право власності за набувальною давністю на громадський будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.В.Закревський