Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 759/17737/13-ц

провадження № 61-17805св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Дванадцята київська державна нотаріальна контора,

третя особа - державний нотаріус Дванадцятої державної київської нотаріальної контори Фещук Наталія Іванівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Панченка М. М., Побірченко Т. І., Мазурик О. Ф.,

від 06 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Дванадцятої київської нотаріальної контори

Фещук Н. І., про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині.

Позовна заява мотивована тим, щоІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_5 , який при житті залишив заповіт, яким заповів все належне йому майно заповів своїй дочці відповідачу у справі ОСОБА_2 Державною нотаріальною конторою останній були видані свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після померлого, зокрема: на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку та розташований на ньому садовий будинок з відповідними надвірними будівлями по АДРЕСА_2 ; на грошові внески з відповідними відсотками у ПАТ «Кредобанк»; на всі іменні акції в акціонерній компанії «Укррічфлот». Вказувала, що вона є непрацездатною особою, інвалідом І групи, а тому, незалежно від наявності заповіту, має право на обов`язкову частку у спадковому майні після померлого сина. Вказувала, що нею була подана заява про відмову від обов`язкової частки у спадщині, однак вважає, що ця заява є нікчемною, оскільки будучи людиною похилого віку і маючи поганий зір вона не розуміла значення своїх дій, підписала цю заяву під впливом обману з боку онуки.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила: застосувати наслідки нікчемності правочину у вигляді заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині від 16 травня 2012 року; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири; ј садового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; ј частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у ПАТ «Державний ощадний банк України»; ј частину простих іменних акцій, що знаходяться у акціонерній судноплавній компанії «Укррічфлот»; ј частину грошового внеску з відповідними відсотками та компенсаційними рахунками, що зберігається у ПАТ «Кредобанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у складі судді

Кириленко Т. В. від 26 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 05 липня 2012 року ОСОБА_2 на 2/3 частини квартири

АДРЕСА_1 - у 1/6 частині квартири; на садовий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 - у 1/4 частині садового будинку; на земельну ділянку площею 0,0588 га, яка розташована по АДРЕСА_2 - в 1/4 частині земельної ділянки; на грошові внески з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у ПАТ «Державний ощадний банк України» у філії Святошинського відділення № 8069/0412 м. Києва на рахунках

№ № НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, у ПАТ філія Святошинського відділення № 8069/0422 міста Києва на рахунках№ № НОМЕР_1 , НОМЕР_5 у ПАТ філії-Святошинського відділення № 8069/0452 м. Києва на рахунках

№ № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , простих іменних акцій в кількості 90 штук, номінальною вартістю 0,35 грн, що знаходяться у Акціонерній судноплавній компанії «Укррічфлот» - в ј частині грошових внесків та простих іменних акцій.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15 листопада 2012 року ОСОБА_2 на грошовий внесок з відповідними відсотками та компенсаційними рахунками, що зберігається у відділенні № 10 у м. Львові ПАТ «Кредо банк» на картковому рахунку

№ НОМЕР_4 в національній валюті - в ј частині грошового вкладу з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/6 частину квартири

АДРЕСА_1 ; ј частину садового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2; ј частину земельної ділянки площею 0,0588 га, яка розташована по АДРЕСА_2; ј частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у ПАТ «Державний ощадний банк України» у філії Святошинського відділення № 8069/0412 м. Києва на рахунках № № НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, у ПАТ філія Святошинського відділення

№ 8069/0422м. Києва на рахунках № № НОМЕР_1, НОМЕР_5 у ПАТ філії-Святошинського відділення № 8069/0452 м. Києва на рахунках

№ № НОМЕР_2 , НОМЕР_3; ј частину простих іменних акцій в кількості 90 штук, номінальною вартістю 0,35 грн, що знаходяться у Акціонерній судноплавній компанії «Укррічфлот»; ј частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаційними рахунками, що зберігається у відділенні № 10 у м. Львові ПАТ «Кредо банк» на картковому рахунку

№ НОМЕР_4 в національній валют.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач як непрацездатна особа, інвалід І групи, незалежно від наявності заповіту, має право на обов`язкову частку у спадщині після померлого сина, а тому видані на ім`я відповідача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно спадкодавця є недійсними у відповідній частці у майні і за позивачем слід визнати право власності на спадкове майна у цій частці. При цьому суд зазначив, що заява позивача про відмову від обов`язкової частки у спадщині не має правового значення, оскільки вона подана після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року апеляційні скарги Дванадцятої київської державної нотаріальної контори та ОСОБА_2 задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач відмовилася від обов`язкової частки у спадщині після померлого сина, подавши відповідну заяву до нотаріуса, а тому вона втратила право на спадкування у порядку статті 1241 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційних скаргах, поданих у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційні скарги мотивовані тим, що позивач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Вказували, що заява позивача про відмову від обов`язкової частки у спадковому майні подана вже після спливу строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, а тому вона ніяких правових наслідків не породжує. Оскільки позивач прийняла спадщину, вона має право на обов`язкову частку у спадщині, якої її незаконно позбавили відповідачі, оформивши усе спадкове майно на ОСОБА_2

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У серпні 2017 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення (відзив) на касаційні скарги, в яких вона посилається на необґрунтованість доводів скарг та законність ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.

У червні 2017 року від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Фещук Н. І. надійшли заперечення (відзив) на касаційні скарги, в якому останні посилаються на необґрунтованість доводів скарг та законність ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 та 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 05 жовтня

2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який за життя склав заповіт, яким заповів все своє майно своїй дочці - відповідачу у справі ОСОБА_2

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю померлого ОСОБА_5 . На час відкриття спадщини позивач була непрацездатною особою, пенсіонером за віком та інвалідом І групи (а. с. 3, 12 т. 1).

З 1969 року по день смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за

адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою з 14 травня 1969 року проживала та була зареєстрована позивач у справі ОСОБА_1 (а. с. 56, 57 т. 1)

Як вбачається із заяви від 16 травня 2012 року, посвідченої державним нотаріусом Дванадцятої державної київської нотаріальної контори, ОСОБА_1 на обов`язкову частку не претендує.

ОСОБА_2 вчасно звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом та 05 липня 2012 року їй були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: земельну ділянку та розташований на ньому садовий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; 2/3 частини квартири

АДРЕСА_1 ; грошові внески з відповідними відсотками у ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПАТ «Кредобанк»; прості іменні акції у

АСК «Укррічфлот» (а. с. 71, 96-99, 107 т. 1).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них уразі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Установивши, що ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини після смерті її сина була непрацездатною особою за віком та станом здоров`я, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про наявність у неї права на обов`язкову частку у майні, яке залишилось після смерті її сина

ОСОБА_5 .

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За нормою частини першої статті 1270 ЦК Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця. У такому разі спадкоємець, що прийняв спадщину, буде вважатись таким, що відмовився від спадщини у передбаченому законом порядку.

Установивши, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем та є такою, що прийняла спадщину у силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач ОСОБА_2 не мала права на спадкування всього майна, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , а лише на

його ѕ частини у порядку спадкування за заповітом.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, вказуючи на відсутність доказів проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року на вказані вище докази - довідки форми 3, видані КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»

(а. с. 56, 57 т. 1) уваги не звернув, не мотивував свого висновку, чому він не взяв до уваги ці докази.

Посилаючись як на відмову у задоволенні позову на заяву позивача про відмову від обов`язкової частки у спадщині, не врахував, що така заява відповідно до статей 1268, 1273 ЦК України подається в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України з моменту відкриття спадщини. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідна заява позивача датована 16 травня 2012 року, тоді як шестимісячний строк з дня відкриття спадщини сплив 04 травня 2012 року, отже така заява не тягне за собою правових наслідків у вигляді відмови від прийняття спадщини, оскільки подана поза межами строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, висновки суду про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину та не відмовлялася від її прийняття у встановленому законом порядку відповідають вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщобуде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки у разі спадкування за законом сторони як спадкоємці першої черги (мати та дочка спадкодавця) успадкували б по Ѕ частині майна померлого і обов`язкова частка в цьому випадку становить ј частина майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих на ім`я спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 , у відповідній частині, право на які має позивач, та визнання за нею права власності на спадкове майно у цій частці.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно з статтею 413 ЦК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 рокускасувати і залишити в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 26 квітня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович