Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 569/10224/15-ц

провадження № 61-28453св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року у складі судді Крижової О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Шеремет А. М., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Універсал Банк» мотивована тим, що 30 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 43 500 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних з кінцевою датою погашення кредиту 29 березня 2027 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 30 березня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору від 30 березня 2007 року.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, тому станом на 23 червня 2015 року загальна сума заборгованості перед кредитором становить 19 908,16 дол. США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 998,32 дол. США, непогашене тіло кредиту - 17 720,66 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків - 779,01 дол. США, пеня - 410,17 дол. США.

На підставі викладеного ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 як з поручителя заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 908,16 дол. США.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона 30 березня 2007 року поручилась перед ВАТ «Банк Універсальний» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 30 березня 2007 року.

Вказує, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості позичальник допустила прострочення кредиту з 10 грудня 2008 року, не здійснила чергової проплати, тому саме з цього періоду кредитор мав звернутися до поручителя з вимогою у шестимісячний строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), проте звернувся до суду лише у липні 2015 року. Отже, порука припинилася відповідно до вказаної норми матеріального права.

Крім того, між кредитором та позичальником укладено додаткову угоду від 24 березня 2008 року, якою змінено умови кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя без її згоди, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є підставою для припинення поруки.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати припиненою поруку за договором поруки від 30 березня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки від 30 березня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звернення банку з позовом до поручителя мало місце поза межами передбаченого законом і договором строку. Жодної письмової вимоги на адресу поручителя кредитором не було надіслано та у будь-який інший спосіб нею не було отримано. Крім того, внаслідок укладення між банком та боржником додаткової угоди від 24 березня 2008 року істотно змінилося зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що порушення зобов`язання ОСОБА_1 відбулося у розрахунковому періоді з 10 грудня 2008 року до 09 січня 2009 року і саме з цього часу виникла прострочена заборгованість до кредиту. Звернення банку з позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором мало місце у липні 2015 року, тобто поза межами встановленого законом і договором строку для такого звернення.

Належних та достовірних доказів, що банк звертався з письмовою вимогою до поручителя сторонами не надано та судом також не здобуто.

Крім того, при укладенні додаткового договору відбулася зміна основного зобов`язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання поруки за договором поруки, укладеним 30 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний», припиненою.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про припинення поруки на підставі частини четвертої 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з тих підстав, що кредитна заборгованість виникла у період з 10 грудня 2008 року до 09 січня 2009 року, а до суду з позовом банк звернувся лише у липні 2015 року, оскільки дана заборгованість у наступних періодах була повністю сплачена та у подальшому протягом тривалого часу позичальником належним чином виконувались зобов`язання за кредитним договором.

Суди залишили поза увагою, що строк дії кредитного договору визначено до 29 березня 2027 року, тому порука не припинилася внаслідок несплати чергового платежу.

Правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими у тій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Тобто суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про припинення поруки за договором поруки по всіх щомісячних платежах, не врахували, що відповідно до умов кредитного договору погашення кредиту повинно було відбуватись шляхом сплати саме щомісячних платежів.

Крім того, висновки судів щодо не направлення кредитором письмової вимоги поручителю не відповідають матеріалам справи, де знаходиться копія вказаної вимоги.

Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши 24 лютого 2015 року відповідну вимогу боржнику та поручителю, а до суду з цим позовом звернувся 16 липня 2015 року, тобто у визначений законом шестимісячний строк, отже порука не припинилася в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Також, суди першої та апеляційної інстанції інстанцій дійшли неправильного висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя, шляхом підписання з позичальником додаткової угоди до кредитного договору.

Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Разом з тим, під час укладення додаткової угоди не відбулося збільшення відповідальності боржника без згоди поручителя і таких обставин судами не встановлено.

Доводи інших учасників справи

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та справедливими, судами повно та всебічно дослідженні всі обставини у справі.

Додатковою угодою від 24 березня 2008 року було збільшено обсяг відповідальності позичальника без згоди поручителя, що є підставою для припинення поруки.

Порушення зобов`язання позичальником відбулося у розрахунковому періоді з 10 грудня 2008 року до 09 січня 2009 року та саме з цього періоду банк зобов`язаний був пред`явити вимогу до поручителя, проте жодної вимог на адресу останньої направлено не було.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 43 500 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних з кінцевою датою погашення кредиту 29 березня 2027 року.

Пунктами 7.1.3 та 10.3 кредитного договору передбачено право банку достроково стягнути заборгованість у повному обсязі, зокрема, при порушенні позичальником термінів платежів, що встановлені договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 30 березня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору від 30 березня 2007 року.

Згідно з пунктом 12 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, тому відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 23 червня 2015 року загальна сума заборгованості перед кредитором становить 19 908,16 дол. США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 998,32 дол. США, непогашене тіло кредиту - 17 720,66 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків - 779,01 дол. США, пеня - 410,17 дол. США.

Між позичальником та кредитором 24 березня 2008 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 30 березня 2007 року.

Суди також встановили, що у розрахунковому періоді з 10 грудня 2008 року до 09 січня 2009 року позичальник допустив прострочення виконання кредитних зобов`язань.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 березня 2027 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) повинні застосовуватись і до поручителя.

Умовами кредитного договору передбачено сплату тіла кредиту та процентів періодичними платежами (пункти 4.4, 4.5), а договором поруки встановлено солідарну відповідальність позичальника та поручителя перед кредитором (пункт 4).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено чергові платежі, а за договором поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Таким чином, порука є припиненою лише частково - в частині щомісячних платежів, строк пред`явлення до стягнення до поручителя за якими банком закінчився.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (на час виникнення спірних правовідносин).

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).

У справі, яка переглядається, апеляційний суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договором поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком, не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя у межах шести місяців по кожному простроченому місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє.

Разом з тим встановлення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для припинення поруки повністю у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань у розрахунковому періоді з 10 грудня 2008 року до 09 січня 2009 року та звернення до суду з цим позовом 20 липня 2015 року, не перевірив доводів банку, що після цього періоду боржник сплатила вказаний борг та погашала кредит згідно з графіком.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки внаслідок укладення додаткової угоди без згоди поручителя збільшився обсяг відповідальності останньої.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки у бік збільшення тощо.

Проте, судом апеляційної інстанції не вказано, якими саме умовами додаткової угоди передбачено збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Заперечуючи проти зустрічного позову, зокрема і в апеляційній скарзі, кредитор вказував, що внаслідок укладення додаткової угоди жодним чином не було збільшено обсягу відповідальності поручителя, оскільки викладені у додатковій угоді положення про можливість збільшення відсотків, додаткової сплати пені при порушенні строків сплати кредиту та процентів, міститься і в самому договорі кредиту, що вбачається з його умов.

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суду слід звернути увагу, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 569/10226/15-ц залишено без змін постанову Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року в частині задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

З постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року вбачається, що предметом спору у справі № 569/10226/15-ц були правовідносини за одним і тим же кредитним договором, що є предметом у цій справі.

Так, судовим рішенням у справі № 569/10226/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року, яка утворилася станом на 23 червня 2015 року, у загальній сумі 19 123,42 дол. США та складається із заборгованості за тілом кредиту - 18 344,41 дол. США, заборгованості за відсотками - 779,01 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 30 березня 2007 року у розмірі 374,57 дол. США.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки такі доводи не підтверджені зібраними у справі доказами.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Натомість апеляційний суд дійшов висновку про припинення правовідносин поруки між банком і поручителем, допустивши суттєву неповноту в з`ясуванні дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах, не надавши оцінки умовам кредитного договору, додаткової угоди та договору поруки щодо обсягу зобов`язання.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що, у свою чергу, призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська