ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1332/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю позивача та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про визнання частково недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 04 квітня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд із цим позовом до відповідача, вказувала, що 22.09.2015 року між ПАТ Банк «Траст» та нею було укладено кредитний договір №R221.0052405, відповідно до якого їй надано кредит у розмірі 26640 грн. строком на 48 місяців зі сплатою 2,85%. Пунктом 2.6 даного договору встановлено щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3,39 % від початкової суми кредиту. Додатком №1 до договору визначено, що згідно з умовами договору ОСОБА_1 зобов`язана здійснити сплату процентів та погашення основної суми боргу не пізніше терміну та в розмірах, вказаних в таблиці, де зазначено, що щомісячна комісія становить 903,10 грн., що складає 3,39% від суми кредиту 26640 грн.

Проте, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити за дії, які той здійснює на власну користь, ця умова є несправедливою і незаконною. Тому позивач просила визнати недійсним п. 2.6 кредитного договору №R221.0052405 від 22 вересня 2015 року та положення Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору в частині визначеної в таблиці комісії в розмірі 3,39 %, що підлягає до сплати з 21 жовтня 2015 року по 20 вересня 2019 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2019 року позовну заяву задоволено. Визнано недійсним п. 2.6 Договору №R221.0052405 від 22.09.2015 року та положення Додатку №1 та Додатку №2 до Договору №R221.0052405 від 22.09.2015 року в частині визначеної в таблиці комісії, в розмірі 3,39 %, що підлягає до сплати з 21.10.2015 року по 20.09.2019 року.

В апеляційній скарзі ПАТ Банк «Траст» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Вважає, що умови кредитного договору не порушують норми законодавства та правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. На його думку, хибним є висновок суду, що комісія, визначена в кредитному договорі, суперечить вимогам законодавства.

Стверджує, що волевиявлення позивача отримати кредит на запропонованих умовах було вільним та відповідало її внутрішній волі. На момент укладення договору позичальник не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору, в подальшому виконувала його умови. Плата за кредит це проценти та комісії, які позичальник сплачує банку за надання та обслуговування кредиту згідно з умовами кредитного договору. Кредитним договором передбачена комісія. З огляду на це, підстав для визнання недійсним пункту п. 2.6 кредитного договору не вбачається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без зміни, у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

При цьому вказує на те, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Зазначає. що встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредиту прямо порушує вимоги ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Позивач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 22.09.2015 року між ПАТ Банк «Траст» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R221.0052405, відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 26640 грн., строком на 48 місяців зі сплатою 2,85%. Пунктом 2.6 даного договору встановлено щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3,39% від початкової суми кредиту. Дані обставини підтверджуються копією договору, яка знаходиться в матеріалах справи.

Додатком №1 до договору визначено, що згідно з умовами договору ОСОБА_1 зобов`язана здійснити сплату процентів та погашення основної суми боргу не пізніше терміну та в розмірах, вказаних в таблиці, де зазначено, що щомісячна комісія становить 903,10 грн., що складає 3,39% від суми кредиту 26640 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановлення платежів за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача суперечить актам цивільного законодавства, внаслідок чого виник істотний дисбаланс договірних прав в обов`язків на шкоду споживача, тому наявні підстави для визнання недійсними оскаржуваних умов договору в частині визначення щомісячної комісії банку.

Так, згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - є видом кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Тобто, споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Крім того, пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначає що є загальною вартістю кредиту для споживача. Загальна вартість кредиту - це сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Положеннями пункту 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Отже, умова укладеного між сторонами у справі договору про надання споживчого кредиту щодо сплати щомісячної комісії за супроводження кредиту не ототожнюється з будь-якими послугами банку, які надаються позивачу як споживачу фінансових послуг і тому не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведене цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16, де зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 та у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року № 61-16384св18.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, за положеннями зазначених норм матеріального права кредитодавець має право встановлювати крім процентів за користування кредитом, комісії та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги для отримання обслуговування та повернення кредиту, тільки якщо ці дії є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України).

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних умов кредитного договору як таких, що суперечать закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М.Костенко

Т.В.Спірідонова