Справа № 462/4118/18 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/2497/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці позивача Залізничної РА ЛМР Скочко А.В., відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представниці Львівської міської ради Шагай О.О., представниці ЛКП «Сигнівка» Роман О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 26 вересня 2018 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Сигнівка» про виселення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Сигнівка» про виселення відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Дане рішення оскаржила Залізнична РА ЛМР.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважають рішення таким, що винесено з порушенням норм матеріального права. Зазначають, що 07.03.2018 року Залізнична районна адміністрація ЛМР отримала відповідь №562-517 за підписом в.о. директора ДП «ЛДЗ «Лорта», в якій зазначено, що протоколу №18 на підприємстві немає і витяг з протоколу сфальсифікований, оскільки підписаний особою, яка не працювала на ДП «ЛДЗ «Лорта» в той час. Вказують на те, що саме з цього 07.03.2018 року позивач дізнався про самовільне зайняття ОСОБА_1 житлової кімнати №1 на АДРЕСА_1 . Звертають увагу на те, що районною адміністрацією 31.05.2018 року був скерований лист до Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області за №32-вих-2510 щодо перевірки фактів про невідповідність наявних у ОСОБА_1 документів на право зайняття жилого приміщення № АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 із документами наявними у ДП «ЛДЗ «Лорта». Вказують на те, що у ОСОБА_1 відсутні законні підстави для користування спірним житловим приміщенням, оскільки договір найму з Залізничною районною адміністрацією на спірне житлове приміщення не укладався, ордер на житлове приміщення у відповідача відсутній. Крім цього, вважають, що судом було безпідставно застосовано строк позовної давності у даному спорі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниць позивача та третіх осіб на підтримання апеляційної скарги, відповідачки та її представника в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279, ч.2 ст.247, ст. 12, ст.81, ст. 267, ст.256, ст. 141 ЦПК України, ст.58, ч.3 ст. 116, ст. 61 ЖК України та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що Ухвалою №1804 8-мої сесії 6-го скликання Львівської міської ради від 20.09.2012 року, ухвалено прийняти у власність територіальної громади м. Львова від державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА» гуртожитки на вул. Каховській, 35. Згідно долученої до матеріалів справи копії розпорядження №613 від 15.10.2013 р., ЛКП «Сигнівка» зобов`язано прийняти на баланс будівлі гуртожитків, розташованих на АДРЕСА_1 . Відтак, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Балансоутримувачем вказаного будинку є ЛКП «Сигнівка». Як вбачається із Витягу з протоколу №4 наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при виконкомі від 26.12.2017р., вирішено відмовити ОСОБА_3 щодо складання інвентаризаційного акту володіння жилим приміщенням АДРЕСА_3 та погодити покращити житлові умови сім`ї ОСОБА_4 шляхом надання кімнати АДРЕСА_4 НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» від 06.06.2018р. ОСОБА_1 , 1959 р.н., зареєстрована в квартирі АДРЕСА_5 але займає квартиру АДРЕСА_2 в цьому АДРЕСА_6 , в якій ніхто не зареєстрований. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Сигнівка» від 06.06.201р., у квартирі АДРЕСА_5 , загальною площею 69 кв.м., зареєстровані ОСОБА_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Як вбачається із матеріалів справи, ЛКП «Сигнівка» неодноразово попереджало відповідача про добровільно виселення із квартири АДРЕСА_3 , однак дані попередження відповідачем не виконані. Із акту комісії ЛКП «Сигнівка», долученого до матеріалів справи, вбачається, приміщення квартири АДРЕСА_3 самовільно зайняте. Судом встановлено, що відповідач самовільно зайняла спірну квартиру АДРЕСА_2 без ордеру, який є єдиною підставою для вселення та на час розгляду спору, в добровільному порядку не звільнила спірне житлове приміщення. Жодних доказів про право відповідача на вселення в спірну квартиру сторонами суду не надано. Суд не взяв до уваги витяг з протоколу від 13.01.2000р., яким кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_1 виділено для проживання ОСОБА_1 із сім`єю, оскільки, як вбачається із відповіді в.о. директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 05.03.18 р., такого протоколу на підприємстві немає та такий витяг ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» вважає сфальсифікованим, оскільки на ньому є підпис особи, яка не працювала на підприємстві ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» в цей час, що стверджується копією наказу про прийняття на роботу №13/к від 22.04.2000 р. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до переконання, що відповідач займає спірне житлове приміщення безпідставно, рішення щодо надання спірної квартири не приймалось, ордер не видавався. Відповідач звернулася до суду із заявою, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради. Як встановлено судом, будинок АДРЕСА_1 передано у власність територіальної громади м. Львова від державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА»; в 2012 році. В 2013 році будівлі гуртожитків, розташованих на АДРЕСА_7 . Каховській, 35 прийнято на баланс ЛКП «Сигнівка». Протягом цього часу відповідач сплачувала комунальні послуги за користування спірною квартирою, що стверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій. Враховуючи наведене, позивачу з 2013 року відомо, що спірним житлом самовільно користується відповідач, а тому, суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом про виселення відповідача з пропуском строку позовної давності. Представник позивача не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просить такий поновити.

Колегія суддів вважає, що частина висновків суду першої інстанції відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак інша частина, що має ключове значення таким не відповідає, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Позивач Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 з участю третіх осіб Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Сигнівка», в якому просила виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятої жилого приміщення АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути із відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що будинок АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Львова. Відповідач по справі зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 . Однак, 6.06.2018 р. комісією ЛКП «Сигнівка» було складено акт про те, що у житловому приміщенні №1 фактично проживає без законних підстав ОСОБА_1 Наглядовою радою з питань розподілу і утримання житла в гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при виконкомі Львівської міської ради 26.12.2017 р. було прийнято рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено в складанні інвентаризаційного акту володіння жилим приміщенням № АДРЕСА_2 , а ОСОБА_7 погоджено покращити житлові умови шляхом надання жилої кімнати № АДРЕСА_2 в гуртожитку АДРЕСА_1 . Проте, вказане рішення не виконано, оскільки приміщення №1 самовільно зайнято ОСОБА_1 . Крім цього, вказують, що згідно відповіді ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», представлена ОСОБА_1 копія витягу з протоколу № 18 від 13.01.2000р. про закріплення кімнати АДРЕСА_2 в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , є сфальсифікованою, оскільки такого протоколу на підприємстві немає та на ньому підпис особи, який був прийнятий на посаду заступника директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» з загальних питань лише 27.04.2000 р. Попередження позивача про добровільне виселення із займаного житлового приміщення відповідачем не виконано. Просили позов задовольнити.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Також, згідно із статтею 116 ЖК України, Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Також, згідно ст.. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Ухвалою №1804 8-мої сесії 6-го скликання Львівської міської ради від 20.09.2012 року, ухвалено прийняти у власність територіальної громади м. Львова від державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА» гуртожитки на вул. Каховській, 35 /а.с.9/.

Згідно долученої до матеріалів справи копії розпорядження №613 від 15.10.2013 р., ЛКП «Сигнівка» зобов`язано прийняти на баланс будівлі гуртожитків, розташованих на АДРЕСА_1 .

З наведеного вбачається, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Балансоутримувачем вказаного будинку є ЛКП «Сигнівка».

Як, також, вбачається із Витягу з протоколу №4 наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при виконкомі від 26.12.2017р., вирішено відмовити ОСОБА_3 щодо складання інвентаризаційного акту володіння жилим приміщенням № АДРЕСА_3 /а.с.13/ та погодити покращити житлові умови сім`ї ОСОБА_4 шляхом надання кімнати № НОМЕР_1 в гуртожитку на АДРЕСА_1 /а.с.12/.

Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» від 06.06.2018р. ОСОБА_1 , 1959 р.н., зареєстрована в квартирі АДРЕСА_5 але займає квартиру АДРЕСА_2 в цьому АДРЕСА_6 , в якій ніхто не зареєстрований /а.с.15/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Сигнівка» від 06.06.2018р., у квартирі АДРЕСА_5 , загальною площею 69 кв.м., зареєстровані ОСОБА_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7).

Також, із матеріалів справи, вбачається, що ЛКП «Сигнівка» неодноразово попереджало відповідача про добровільно виселення із квартири АДРЕСА_3 , однак дані попередження відповідачем не виконані.(а.с.4,5).

Із акту комісії ЛКП «Сигнівка», долученого до матеріалів справи, вбачається, приміщення квартири АДРЕСА_3 самовільно зайняте (а.с.6).

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована з 1987 р. у гуртожитку на АДРЕСА_1 та проживала у кімнаті №1.

Однак, у зв`язку із наданням ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_9 з 24.05.2016 року вона знята з реєстрації в гуртожитку та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_5 .

Вказана квартира відповідачці була надана у зв`язку з роботою на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА».

Також, із свідоцтва про право власності на житлове приміщення в гуртожитку від 29.08.2019 року та матеріалів на підставі, яких було видано Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради наказ №345-Ж-3 від 29.08.2016 року (а.с. 156-167, 192), вбачається, що така квартира (колишнє нежитлове приміщення), загальною площею 58,8 кв.м. як майно комунальної власності, за заявою відповідачки, 29.08.2016 року передано у власність відповідачки та перебуває у її власності і на даний час.

Як вбачається із наведеного вище, правильно частково встановлено судом першої інстанції, а також визнано відповідачкою, відповідачка ОСОБА_1 , протягом тривалого часу (з 8.10.1987 року), будучи працівником ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», користувалась спірним житлом (квартирою АДРЕСА_2 ) та оплачувала комунальні послуги за користування таким, будучи зареєстрованою, як така, що проживає у гуртожитку на АДРЕСА_1 .

З 2012 року гуртожиток АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та належить територіальній громаді м.Львова.

Відповідачці, як колишньому працівнику ДП «ЛЗД «ЛОРТА», було надано для проживання фактично взамін приміщення, яке вона до цього займала первинно нежитлове приміщення, якому згодом було надано статус житлового, квартиру АДРЕСА_9 у АДРЕСА_10 гуртожитку та з 24.05.2016 року вона самостійно знята з первинної реєстрації у гуртожитку № АДРЕСА_1 та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_9 та така АДРЕСА_11 , згодом, як вказано вище, передана їй у власність.

Однак, отримавши нове житло для проживання та юридично звільнивши попереднє (спірне житлове приміщення №1) фактично відповідачка таке не звільнила та продовжує займати.

Такі її дії слід вважати самовільними, оскільки після отримання нового житла, а тим більше після набуття його у власність, жодних передбачених законом підстав у відповідачки для проживання у попередньому немає. Так з 24.05.2016 року, ордеру на проживання у такому нею не отримано, договір найму на зайняття такого з нею не укладався, будь-яких інших рішень уповноважених органів чи посадових осіб, що надавали б право на зайняття спірного жилого приміщення матеріали справи не містять, у власності відповідачки таке не перебуває.

Зважаючи на вказане позовні вимоги уповноваженої особи власника про виселення її із самовільно зайнятого жилого приміщення слід вважати правомірними.

Що ж до питання строку позовної давності, то висновок суду першої інстанції про застосування такого слід вважати безпідставним оскільки строк позовної давності не розповсюджується на негатроні позови власника про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, яким є даний спір.

Про це зокрема вказано у правових позиціях, висловлених у Постановах Великої палати Верховного Суду у справах № 653/1096/16-ц (постанова від 04.07.2018 року), №362/44/17 (постанова від 17.10.2018), №504/2864/13-ц (постанова від 28.11.2018р.)

Вказане є беззаперечними підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції як такого, що прийняте без дотримання вимог закону та обставин, що мають значення для справи з ухваленням нового про задоволення позову.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати підставними та задовольнити.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід вирішити питання про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Сигнівка» про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятої жилого приміщення АДРЕСА_2 гуртожитку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 1762 грн. та 2643 грн. сплаченого ними судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра