П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 732/1715/16-ц

провадження № 61-33405 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Іскра»,

треті особи- відділ Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області, Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану їх представником ОСОБА_6 , на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року в складі судді Лиманської М. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року в складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст вимог

У грудні 2016 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернулись до суду з позовом, в якому просили розірвати договір оренди земельної ділянки № 85 від 02 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Іскра», договір оренди земельної ділянки № 161 від 04 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Іскра»; договір оренди земельної ділянки № 48 від 17 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та СТОВ «Іскра»; договір оренди земельної ділянки № 47 від 31 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Іскра», договір оренди земельної ділянки № 31 від 02 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та СТОВ «Іскра».

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачами та відповідачем були укладені договори оренди земельних ділянок на строк 10 років з орендною платою 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідно до пункту 10 яких обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки має здійснюватися з урахуванням індексації. Всупереч умовам договорів відповідачем виплата орендної плати проводиться без урахування індексації, що призвело до частинної невиплати орендної плати згідно умов договору протягом всього періоду оренди.

Посилаючись на положення статей 24, 31 Закону України «Про оренду землі» та положення договорів, представник позивачів - ОСОБА_6 вважає, що є всі підстави для розірвання вищевказаних договорів оренди землі та задоволення заявлених в інтересах позивачів позовних вимог.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року, в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено систематичної несплати відповідачем орендної плати, оскільки підставою для розірвання договору оренди землі може бути лише систематична і повна несплата орендної плати. Крім цього, суд ухвалюючи рішення, зазначив, що СТОВ «Іскра» не виконав положень п. 10 спірних договорів оренди земельної ділянки, чим порушив їх істотні умови.

Крім того, аналізуючи умови оспорюваних договорів, суд звернув увагу на те, що пункти 10 та 13 договорів, якими визначена істотна умова цих договорів оренди землі (обчислення розміру орендної плати) допускають неоднозначне тлумачення її обрахування, а отже, по суті допускає існування різних підходів до визначення розмірів орендної плати, що призвело до виникнення спору про порядок обчислення розміру орендної плати та про наявність заборгованості. При цьому, позивачами не було визначено сум заборгованості, які, на їх думку, припустився відповідач і не заявлено вимог про їх несплату.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи рішення, не погодився з висновками суду першої інстанції, мотивуючи це тим, що часткова несплата орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник позивачів - ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу з Городнянського районного суду Чернігівської області.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що часткова несплата орендної плати є порушенням договору оренди земельної ділянки, а його повторюваність протягом 2014-2016 років доводить його систематичність, що вже само по собі є підставою для розірвання такого договору. Оскільки, згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, то є всі підстави для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2017 року від СТОВ «Іскра» надійшли заперечення на касаційну скаргу представника позивачів - ОСОБА_6 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що між СТОВ «Іскра» та позивачами були укладені договори оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років на належні останнім на праві власності земельні ділянки, а саме:

- договір оренди землі №85 від 2 квітня 2015 року, орендодавець ОСОБА_1 , земельна ділянка площею 3,30752 га, кадастровий номер :07:000:0518; дата державної реєстрації - 26 травня 2015 року;

- договір оренди землі №31 від 2 квітня 2015 року, орендодавець ОСОБА_5 , земельна ділянка площею 4,9849 га, кадастровий номер :04:000:0689; дата державної реєстрації - 22 травня 2015 року;

- договір оренди землі №161 від 4 квітня 2015 року, орендодавець ОСОБА_2 , земельна ділянка площею 3,5461 га, кадастровий номер :07:000:0316; дата державної реєстрації - 23 травня 2015 року;

- договір оренди землі №48 від 17 березня 2015 року, орендодавець ОСОБА_3 , земельна ділянка площею 3,2300 га, кадастровий номер :04:000:0179; дата державної реєстрації - 14 травня 2015 року;

- договір оренди землі №47 від 31 грудня 2014 року, орендодавець ОСОБА_4 , земельна ділянка площею 3,1926 га, кадастровий номер :04:000:0126; дата державної реєстрації - 17 березня 2015 року.

За змістом вказані договори є ідентичними.

Порядок оплати за договорами прописаний в пунктах 9-11 та передбачає, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Орендна плата вноситься впродовж року, але не пізніше 31 грудня поточного року.

Згідно з пунктом 13 зазначених договорів, розмір орендної плати переглядається один раз на рік, зокрема, у разі зміни коефіцієнтів індексації, визначеної законодавством.

Відповідно до пункту 38 договорів дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Суди установили, що позивачам було виплачена орендна плата за 2015 та 2016 роки, а саме: ОСОБА_4 - за 2015 рік у сумі 792,60 грн та за 2016 рік у сумі 1178,47 грн; ОСОБА_3 - за 2015 рік у сумі 644,69 та за 2016 рік у сумі 1178,47 грн; ОСОБА_5 - за 2015 рік у сумі 622,36 грн та за 2016 рік у сумі 1178,47 грн; ОСОБА_2 - за 2015 рік у сумі 600,76 грн та за 2016 рік у сумі 1137,57 грн; ОСОБА_1 - за 2015 рік у сумі 983,31 грн та за 2016 рік у сумі 1137,57 грн.

Орендна плата в зазначеному розмірі виплачувалась позивачам із врахуванням положень пункту 9 договорів оренди у розмірі 3% нормативної грошової оцінки землі за 2015-2016 роки.

Проведення індексації на орендну плату, визначену у розмірі 3% нормативної грошової оцінки, відповідачем не проводилось.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Саме такий висновок зазначений в постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі справа № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та Верховного Суду України, висловленою у постановах: від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16, у постанову Верховного Суду від 01 серпня 2019 року №527/603/17, №61-18906 і підстав для відступлення від цього висновку немає.

Судами встановлено, що за умовами договору орендна плата підлягає сплаті з урахуванням індексації до 31 грудня кожного поточного року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява про розірвання договору оренди подана 27 грудня 2016 року. Позивачі посилались на систематичну несплату індексації як складової орендної плати з моменту укладення договорів оренди. Відповідач посилався на те, що індексація входить у розрахункову величину грошової оцінки землі, яка визначається на кінець поточного року, а отже враховується в 3% грошової оцінки землі, які визначені договором як сума орендної плати.

Однак, судами фактичні обставини справи щодо позицій сторін у цій справі не встановлено, зокрема не встановлено чи входить індексація до 3% грошової оцінки землі, які визначені договором як сума орендної плати, чи є окремо нарахованою сумою, за який період була несплачена індексація з урахуванням того, що позов було пред`явлено до настання строку сплати орендної плати за поточний рік, а рішення суду ухваленні після спливу цього строку.

У відповідності до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, то Верховний Суд не має підстав ухвалити власне рішення.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України для скасування ухвалених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанції з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану їх представником ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року у справі №732/1715/16-ц - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик