Справа № 344/6714/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1082/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л. М.

з участю апелянта ОСОБА_1 , представників відповідача - Данек Л.І. та Вацовської М. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія», третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року, ухвалене суддею Пастернак І.А.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2016 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» (далі також відповідач, ТОВ «СТЕК»), в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 328 320 гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 15 256,05 гривень

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем наприкінці 2012 року виникли правовідносини, які полягали у листуванні між сторонами, неодноразовому оскарженні позивачем дій відповідача, що мали місце і встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Зазначав, що незважаючи на позитивне вирішення на його користь спірних питань, відповідач своїми незаконними діями бездіяльністю продовжував і продовжує створювати перешкоди у реалізації прав і інтересів позивача, завдаючи йому моральної шкоди,

Позивач стверджував, що такі дії полягали у наступному: безпідставному нарахуванні плати за послуги, які не надавалися і безпідставному надісланні платіжних квитанцій про оплату на адресу позивача до набрання законної сили в судового рішення про визнання дій відповідача незаконними, безпідставному поданні заперечення на позов позивача про визнання його дій незаконними, безпідставному поданні апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., незаконній підготовці заяви із додатками до суду про видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, незаконній подачі заяви із додатками до суду про розгляд і видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, незаконному отриманні судового наказу про стягнення із позивача грошових сум, незаконній подачі відповідачем до відділу державної виконавчої служби судового наказу про стягнення грошових сум із позивача, незаконній підготовці заперечення на заяву про скасування судового наказу про стягнення із позивача грошових сум, незаконному надісланні на адресу позивача квитанцій про наявну заборгованість по сплаті за не надані послуги.

Бездіяльність, як зазначав позивач, полягала у наступному: невжитті заходів щодо припинення нарахування плати за не надані послуги, невжитті заходів щодо припинення надіслання на адресу позивача квитанцій про сплату незаконно нарахованої заборгованості, невжитті заходів щодо об`єктивного розгляду і задоволення численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді, звернень позивача із приводу і в частині незаконного нарахування позивачеві оплати за послуги, які не надавалися, безпідставному подані заперечень на позов в частині визнання дій незаконними щодо нарахування оплати за послуги теплопостачання і невизнанні в цій частині позовних вимог, безпідставній подачі апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., невжитті заходів щодо припинення судової тяганини з боку відповідача шляхом відкликання апеляційної та касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., за результатами розгляду звернень позивача і Всеукраїнського об`єднання ветеранів, не відкликанні заяви про видачу судового наказу щодо позивача, не відкликанні заяви з державної виконавчої служби про стягнення з позивача грошових коштів за судовим наказом, невизнанні незаконності виданого судового наказу про стягнення з позивача грошових сум і невжиття заходів щодо відкликання заперечення на заяву про скасування судового наказу, невжитті заходів щодо припинення нарахування і надіслання на адресу позивача квитанцій (рахунків) про сплату незаконно нарахованих сум за послуги, які не надавалися відповідачем, після набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р., ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р. ухвали Івано-Франківського міського суду від 01.09.2015р. про скасування судового наказу.

У зв`язку із викладеним, позивач зазначав, що відповідач своїми діями і бездіяльністю грубо порушує правовий порядок і створює перешкоди у реалізації, як конституційних, так і цивільних прав та інтересів позивача, що призводить до необхідності докладання додаткових зусиль і викликає у позивача, як інваліда II групи і особи в статусі «дитини війни», а також людини похилого віку, глибокі моральні страждання.

12.12.2016 року ухвалою суду за клопотанням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залучено до участі у справі в якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (а.с.88 том 1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовна вимога щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди є безпідставною. При цьому суд вважав, що висновок №8854 судово-психологічної експертизи від 27.07.2017 року, складений експертом ОСОБА_2, яка на час його складення була не атестованим експертом, не належним доказом у даній справі, а тому не може слугувати підставою для стягнення моральної шкоди завданої позивачу.

Суд вважав, що рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року, яким визнано дії товариства по нарахуванню ОСОБА_1 плати за послуги з централізованого опалення неправомірними та зобов`язано товариство припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення, виконано, припинено нарахування плати за послуги з централізованого опалення з 29.04.2014р., тобто з дати набрання рішенням законної сили. Жодних висновків стосовно списання нарахованих коштів дане рішення не містить.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На рішення суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не з`ясував усіх обставин справи, не дав їм належної правової оцінки, не дослідив кожну із описаних позивачем дій і бездіяльності відповідача на наявність складу цивільного правопорушення і не навів мотивів відхилення заявленого позивачем розміру заподіяної моральної шкоди незаконними діями і бездіяльністю відповідача, тому порушив п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, апелянт вважає, що суд завідомо незаконно прийняв ухвалу від 03 липня 2017 року, якою, після отримання листа від Незалежного інституту судових експертиз, вирішив питання щодо залучення у якості експерта особу, яка не була експертом, що призвело до надання переваги у вирішенні справи іншій стороні у справі. Фактично суд відмовив у задоволенні позову через те, що відхилив висновок експерта, що, як стверджує апелянт, суперечить ст.110 ЦПК України. Вважає, що суд повинен був призначити повторну експертизу.

На думку апелянта, мотиви суду про те, що незаконне нарахування відповідачем коштів не підлягає списанню, є абсурдним і не відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам, встановленим в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року, яку суд неправильно витлумачив.

Також стверджує, що суд не дав жодної оцінки при розгляді справи по суті заяві позивача від 31 травня 2019 року, в якій він просив, зокрема, відхилити заяву відповідача про визнання висновку №8854 судової психологічної експертизи від 27.07.2017 року неналежним і недопустимим доказом.

Крім того, апелянт зазначає, що суд розглянув позовну заяву без врахування збільшення позовних вимог.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач ТОВ «Стек» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. Вказує, що відповідач, діючи виключно у визначених законом межах, виконав у повному обсязі рішення суду від 13.03.2014 року та припинив нарахування плати за послугу з централізованого опалення з 29.04.2014 року, тобто з дати набрання рішенням законної сили. Суд обґрунтовано відхилив висновок судової психологічної експертизи, позивач не заявляв клопотань про призначення повторної експертизи. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та її розміру.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що згідно листа №3-15/873 від 21.12.12 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, на розгляді у Інспекції знаходилось звернення ОСОБА_1 щодо питання відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання. Цим листом інспекцією було надано роз`яснення, що відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 "Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання" передбачено відключення від мереж ЦО і ГВП не окремих квартир, а житлового будинку в цілому. Та для врегулювання даного питання направлено листа до ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія» (а.с. 11, 12 том 1).

У відповідь листом від 03.01.2013 року № 13/3-149/20 ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія» було направлено листа ОСОБА_1 та надано роз`яснення порядку відключення від мереж централізованого опалення виключно житлового будинку в цілому, а не секцій, під"їздів чи окремих його приміщень. Крім того, у листі зазначено, що на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року представниками товариства за участю балансоутримувача будинку КП "ЄРЦ" було складено 16.11.2012 року Акт про самовільне відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання кв. АДРЕСА_1 . Акт свідчить виключно про встановлення факту порушення зі сторони ОСОБА_1 вимог Порядку(а.с.13). Аналогічний зміст переписки між сторонами міститься у листах від 14.06.2013 року, 16.07.2013 року, 25.09.3013 року, 18.10.2013 року, 02.04.2014 року,06.02.2014 року, 17.04.2014 року, 24.04.2014 року, 25.04.2014 року(а.с. 14-24 том 1).

Так, 13.03.2014 року Івано-Франківським міським судом було винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, визнано неправомірними дії ТзОВ "СТЕК" по нарахуванню ОСОБА_1 оплати за послуги теплопостачання за період з 01.08.2012 року по 27.09.2013 року та зобов`язано ТзОВ "СТЕК" припинити нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги теплопостачання. В решті вимог позову відмовлено(а.с.30-32). Ухвалою судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду від 29.04.2014 року рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року залишено без змін (а.с.33-35 том 1). Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року касаційну скаргу товариства ТзОВ "СТЕК" відхилено. Рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін (а.с.36, 37 том 1).

Крім того, позивач звертався листом до заступника міського голови м. Івано-Франківська щодо сприяння вплинути на керівництво ТзОВ "СТЕК" відкликати апеляційну скаргу, оскільки за станом здоров`я не має можливості бути на таких заходах (а.с.21 том 1).

Листом прокуратури м. Івано-Франківська № 432-14 від 05.08.2014 року адресованого ОСОБА_1 з приводу правомірності подання ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія» касаційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "СТЕК" про визнання незаконними дій та зобов`язання припинити нарахування плати за спожиту енергію, а також щодо порушення, на думку ОСОБА_1 , посадовими особами товариства ЗУ "Про звернення громадян", позивачу було надано відповідне роз`яснення (а.с.25 том 1).

А також, листом №0219/37876 від 07.11.2014 року ВДВС Івано-Франківського МУЮ позивача повідомлено про те, що його заява про повторне прийняття до виконання виконавчого листа по справі №344/15533/13-ц виданого 04.07.2014 року Івано-Франківським міським судом про зобов"язання ТзОВ "СТЕК" припинити нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги теплопостачання розглянута. 13.08.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого документа. Виконавчий лист повернуто до Івано-Франківського міського суду (а.с.29 том 1).

На посилання позивача з приводу завдання йому діями ТзОВ "СТЕК" моральної шкоди, оскільки, судами були прийняті рішення щодо припинення нарахування оплати за послуги теплопостачання відповідачем, проте, останній знехтував вищезвказані рішення та продовжував надсилати позивачу платіжки щодо оплати послуг теплопостачання та винесення судового наказу від 22.07.2015 року, ухвали суду від 01.09.2015 року про скасування судового наказу (а.с. 40, 41, 44-48), судом було призначено судово-психологічну експертизу за матеріалами справи № 344/6714/16-ц.

Висновком №8854, складеним 27.07.2017 року експертом ОСОБА_2 встановлено: 1. ОСОБА_1 , 1938 року народження, притаманні такі психологічні особисті якості та провідні мотиваційні чинники поведінки: енергійність, цілеспрямована активність, спрямованість на досягнення та долання перепон, відповідальність, обов`язковість, старанність, критичність, вимогливість до себе та інших, прямолінійність, схильність відстоювати власну точку зору, неприйняття власної пасивності та залежного становища, певна негнучкість, принциповість, відсутність користолюбства та експансивних й пристосовницьких тенденції у поведінці (не приймає хитрощів і приниження як засобів досягнення мети), зорієнтованість у стосунках на підтримку та співпрацю, на конструктивні взаємини та взаємоповагу, на еталонні уявлення стосовно етичних стандартів дій та усталені соціокультурні традиції, включення соціально регламентованих норм поведінки у регуляційні схеми та моральні принципи власного життя, сприйнятливість до дисонансів в оточенні, вимогливість до усунення розбіжностей, адекватна самооцінка, що базується на власних досягненнях та критичному ставленні до власних особливостей, з проявами тенденції до заниження через актуалізовані стресовими обставинами життя тривожність та дорікання собі. Психологічний стан позивача ОСОБА_1 має ознаки неадаптивних проявів (хворобливі виявів у стані здоров`я, виражені коливання продуктивності пізнавальних процесів та особистісного рівня регуляції емоційно-поведінковими виявами у вигляді емоційної лабільності, нестійкості, підвищеної уразливості), що здатні негативно впливати на соціальне функціонування його як особистості та актуалізувалися і набули загострення під впливом обставин життя, що мають для позивача ОСОБА_1 характер хронічного стресу (тобто знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з особливостями обставин, з приводу яких позивач ОСОБА_1 піднімає питання про відшкодування йому моральної шкоди, заподіяної діями ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», які полягають у нарахуванні плати за ненадані послуги, надісланні платіжних квитанцій позивачу по оплаті за послуги, повторному зверненню до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та вчиненні подальших дій на примусове виконання рішень суду, при наявності у ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014 року. 2. Ситуація, що досліджується за позовом ОСОБА_1 у даній цивільній справі № 344/6714/16-ц (безпідставне нарахування плати за послуги, які не надавалися і безпідставне надіслання платіжних квитанцій про оплату на адресу позивача після набрання законної сили судового рішення від13.03.2014 року, чинного з 29.04.2014 року, яким визнано дії відповідача незаконними, повторна подача заяви до суду про видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, що охоплює (включало бездіяльність) невжиття заходів щодо припинення нарахування плати за ненадані послуги, невжиття заходів щодо об`єктивного розгляду численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді позивача і всеукраїнського об`єднання ветеранів із приводу незаконного нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги, які не надавалися, невжиття заходів ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» щодо припинення судового розгляду їхньої заяви та позову які стосуються заборгованості ОСОБА_1 , тобто залишення без розгляду при поданні заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу) є психотравмуючою для нього. 3. Вказаними діями (що охоплюють бездіяльність) ОСОБА_1 , 1938 року народження, завдано страждань (заподіяно моральну шкоду). 4. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 , 1938 року народження, страждання (заподіяну моральну шкоду) може становити 102,60 МЗП (мінімальних заробітних плат) (а.с.137-170 том 1).

17.01.2019 року представником відповідача було подано заяву про визнання висновку №8854 судово-психологічної експертизи від 27.07.2017 року недійсним, оскільки проведення експертизи може бути призначено лише державним спеціалізованим установам, перелік яких визначено ст. 7 Закону або конкретному судовому експерту (судовим експертам), дані яких внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, ОСОБА_2 , свідоцтво експерта якої анульоване ще в 2016 році, склала Висновок №8854 судової психологічної експертизи за матеріалами справи №344/6714/16-ц. Аналізуючи дані, які розміщені в Реєстрі атестованих судових експертів, свідоцтво експерта ОСОБА_2 №27-11 анульоване рішенням Експертної кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.04.2016 №4 (а.с.1-7 том 2).

Листом № 07/01-13/19797-18 від 10.12.2018 року, наданим КНДІСЕ, про надання інформації щодо атестації судового експерта ОСОБА_2 встановлено, що на дату складання висновку №8854 судово-психологічної експертизи від 27.07.2017 року ОСОБА_2 атестованим судовим експертом не була (а.с.6, 7 том 2).

Отже, суд вважав висновок №8854 судово-психологічної експертизи від 27.07.2017 року складений експертом ОСОБА_2, яка на час його складення була не атестованим експертом, не належним доказом у даній справі, а тому такий висновок не може слугувати підставою для стягнення моральної шкоди, завданої позивачу.

Щодо посилання позивача на продовження безпідставного надсилання йому відповідачем розрахунків за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з серпня 2012 року по квітень 2015 року, то судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року визнано дії товариства по нарахуванню ОСОБА_1 плати за послуги з централізованого опалення неправомірними та зобов`язано товариство припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення. В решті позовних вимог, зокрема в списанні нарахованої заборгованості відмовлено. Вищезазначене рішення виконано, припинено нарахування плати за послуги з централізованого опалення з 29.04.2014р., тобто з дати набрання рішенням законної сили.

Цей факт підтверджується довідкою про розрахунки за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання протягом періоду з серпня 2012 року по квітень 2015 року. Де зазначено, що станом квітень (включаючи 23 дні) 2014 року заборгованість ОСОБА_1 становить 4 684,91 грн. (а.с.40 том 1).

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року, яке залишене без змін ухвалою судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду від 29.04.2014 року, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року, жодних висновків стосовно списання нарахованих коштів не має.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта, який доводи скарги підтримав, представників відповідача, які доводи скарги заперечили, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положенням ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відшкодування такої шкоди можливе лише, якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Позивач посилався на те, що йому заподіяно моральну шкоду діями та бездіяльністю відповідача, які полягали у наступному: безпідставному нарахуванні плати за послуги, які не надавалися і безпідставному надісланні платіжних квитанцій про оплату на адресу позивача до набрання законної сили в судового рішення про визнання дій відповідача незаконними, безпідставному поданні заперечення на позов позивача про визнання його дій незаконними, безпідставному поданні апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., незаконній підготовці заяви із додатками до суду про видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, незаконній подачі заяви із додатками до суду про розгляд і видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, незаконному отриманні судового наказу про стягнення із позивача грошових сум, незаконній подачі відповідачем до відділу державної виконавчої служби судового наказу про стягнення грошових сум із позивача, незаконній підготовці заперечення на заяву про скасування судового наказу про стягнення із позивача грошових сум, незаконному надісланні на адресу позивача квитанцій про наявну заборгованість по сплаті за не надані послуги. Бездіяльність відповідача, як зазначав позивач, полягала у наступному: невжитті заходів щодо припинення нарахування плати за не надані послуги, невжитті заходів щодо припинення надіслання на адресу позивача квитанцій про сплату незаконно нарахованої заборгованості, невжитті заходів щодо об`єктивного розгляду і задоволення численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді, звернень позивача із приводу і в частині незаконного нарахування позивачеві оплати за послуги, які не надавалися, безпідставному подані заперечень на позов в частині визнання дій незаконними щодо нарахування оплати за послуги теплопостачання і невизнанні в цій частині позовних вимог, безпідставній подачі апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., невжитті заходів щодо припинення судової тяганини з боку відповідача шляхом відкликання апеляційної та касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., за результатами розгляду звернень позивача і Всеукраїнського об`єднання ветеранів, не відкликанні заяви про видачу судового наказу щодо позивача, не відкликанні заяви з державної виконавчої служби про стягнення з позивача грошових коштів за судовим наказом, невизнанні незаконності виданого судового наказу про стягнення з позивача грошових сум і невжиття заходів щодо відкликання заперечення на заяву про скасування судового наказу, невжитті заходів щодо припинення нарахування і надіслання на адресу позивача квитанцій (рахунків) про сплату незаконно нарахованих сум за послуги, які не надавалися відповідачем, після набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р., ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р. ухвали Івано-Франківського міського суду від 01.09.2015р. про скасування судового наказу.

Як видно із позовних вимог та матеріалів справи, позивач від`єднався від централізованого опалення своєї квартири та встановив автономне опалення, стверджував, що відповідач продовжував нараховувати заборгованість за користування послугами, якими фактично позивач не користувався. Як видно із матеріалів справи, позивач є інвалідом II групи і особою, яка має статус «дитина війни», а також є людиною похилого віку. Також із матеріалів справи видно, що дії відповідача могли призвести до необхідності докладання позивачем додаткових зусиль і моральних страждань.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів протиправних дій або бездіяльності відповідача ТОВ «СТЕК», внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода.

Між позивачем і відповідачем тривав спір щодо нарахування та сплати заборгованості за послуги з теплопостачання, позивач вважав, що таке нарахування є незаконним з огляду на те, що він фактично не користується послугами відповідача, оскільки відключився від централізованого опалення, а відповідач доводив те, що позивач не дотримався передбаченого законодавством порядку щодо такого відключення, тому повинен сплачувати кошти за надані послуги.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 видно, що вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовуються душевним і психічним станом внаслідок листування та розгляду судових справ між позивачем та відповідачем.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ТОВ «СТЕК» у встановлені законодавством строки надавало відповіді на звернення позивача з посиланням на норми чинного законодавства, зокрема щодо порядку відключення від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води.

Тому суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання позивача у позові на бездіяльність відповідача, яка полягала у невжитті заходів щодо об`єктивного розгляду і задоволення численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді, звернень позивача із приводу і в частині незаконного нарахування позивачеві оплати за послуги, які не надавалися.

Відповідач реалізовував захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку відповідно до норм ЦПК України, коли у справі №344/15533/13 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СТЕК» про визнання незаконними дій та зобов`язання припинити нарахування, подавав заперечення на позов, апеляційну скаргу і касаційну скаргу, заяву про видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, отримував судовий наказ про стягнення із позивача грошових сум, подавав до відділу державної виконавчої служби судовий наказ про стягнення грошових сум із позивача, подавав заперечення на заяву про скасування судового наказу про стягнення із позивача грошових сум.

Суд вірно встановив, що рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року виконано відповідачем у повному обсязі та припинено нарахування плати за послуги з централізованого опалення з 29.04.2014р., тобто з дати набрання рішенням законної сили. Вказаним рішення відмовлено, зокрема, у списанні нарахованої заборгованості.

З огляду на це, позивач не довів обставин, на які посилався, а саме: бездіяльності відповідача, що полягала у невжитті заходів щодо припинення нарахування плати за не надані послуги, невжитті заходів щодо припинення надіслання на адресу позивача квитанцій про сплату незаконно нарахованої заборгованості.

Тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що висновок суду про те, що незаконне нарахування відповідачем коштів не підлягає списанню, є абсурдним і не відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам, встановленим в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року, яку суд неправильно витлумачив.

Із обставин справи встановлено, що відповідач діяв в межах чинного законодавства, тобто дії відповідача з приводу вирішення спору у тому числі і у судовому порядку не можна вважати неправомірними.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, наявність шкоди у позивача не спричиняє обов`язку у відповідача ТОВ «СТЕК» щодо її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода. А тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди.

При цьому посилання суду першої інстанції на відхилення висновку експертизи не впливає на правильність вирішення цього спору, а доводи щодо неправильного оцінки судом такого висновку не мають правового значення.

Таким чином, висновок суду першої про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є правильним.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що суд розглянув позовну заяву без врахування збільшення позовних вимог, то оцінюючи такі доводи колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У ч.3 ст. 376 ЦПК України зазначено перелік порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Позивач подав позовну заяву, у якій просив стягнути з відповідача 150000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Пізніше позивач подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с.185 т.1), у якій, посилаючись на висновок експертизи, просив стягнути з відповідача 328320 гривень у відшкодування моральної шкоди. Жодних висновків щодо прийняття чи відхилення цієї заяви про збільшення позовних вимог матеріали справи та оскаржене рішення не містять.

Із змісту оскарженого рішення суду видно, що суд не взяв до уваги заяву позивача про збільшення позовних вимог і розглянув справу без урахування вказаної заяви, не вирішивши питання про прийняття такої заяви чи про відмову у її прийнятті, що суперечить процесуальному закону.

Тому це є порушенням процесуального закону.

Разом з тим, вказане порушення не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки не призвело до неправильного вирішення справи та не є обов`язковою підставою скасування рішення відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України.

Крім цього, суд за власною ініціативою, або за заявою учасника справи у випадку невирішення певної позовної вимоги вправі ухвалити додаткове рішення в порядку, передбаченому ст.270 ЦПК України.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд не дав жодної оцінки при розгляді справи по суті заяві позивача від 31 травня 2019 року, в якій він просив, зокрема, відхилити заяву відповідача про визнання висновку №8854 судової психологічної експертизи від 27.07.2017 року неналежним і недопустимим доказом(а.с. 25, 26 т.2). Даючи оцінку таким доводам апелянта колегія суддів звертає увагу на те, що вказана заява стосується оцінки стороною доказу у справі - висновку експертизи, такій заяві суд не зобов`язаний давати оцінку. Згідно ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення. Суд першої інстанції в оскарженому рішенні зазначив мотиви відхилення висновку №8854 судової психологічної експертизи. Тому вищевказані доводи апелянта колегія суддів відхиляє.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 вересня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта