ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 635/8746/16-ц

Провадження № 22-ц/818/293/19

12 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретарів судового засідання Сватенко Н.В., Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - виконавчий комітет Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

інші учасники справи:

третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Ганна Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Харківського районного суду Харківської області, ухвалене 14 вересня 2018 року у складі судді Пілюгіної О.М. (повний текст рішення складений 24 вересня 2018 року), -

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після остаточного уточнення якого у липні 2018 року (т. 2 а.с 6-11) просив: 1) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області № 202 від 13 жовтня 1998 року; 2) визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР25-64-88372 на ім`я ОСОБА_3 , виданий 9 листопада 1998 року виконавчим комітетом Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області № 202 від 13 жовтня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 703, кадастровий номер :00:008:0091; 3) визнати недійсним рішення виконавчого комітету Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області № 21 від 3 грудня 1980 року про надання ОСОБА_3 у тимчасове користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; 4) визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку та прибудинкових споруд за адресою: АДРЕСА_1 ( колишній номер НОМЕР_1 ) реєстровий № 225 від 20 травня 2013 року; 5) визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:008:0091, земельної ділянки площею 0,0200 га, кадастровий номер :00:008:0092 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий № 227 від 20 травня 2013 року; 6) скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на ім`я ОСОБА_2 житлового будинку та прибудинкових споруд за адресою: АДРЕСА_4 ); 7) визнати за позивачем право власності на житловий будинок з прибудинковими спорудами за адресою: АДРЕСА_4 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 8) вилучити майно з чужого незаконного володіння в натурі у недобросовісного набувача ОСОБА_3 : житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 ; 9) стягнути з виконавчого комітету Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 216 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Позов мотивований тим, що 10 грудня 2014 року при вивченні архівних даних ОСОБА_1 стало відомо, що домоволодіння АДРЕСА_3 (до 1955 року будинок НОМЕР_2 , з 1955 року - будинок АДРЕСА_3 в цілому був зареєстрований за батьком позивача ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між ним і ОСОБА_7 18.07.1962 реєстровий № 3216, зареєстрованого 6 серпня 1962 року в комунальному підприємстві "Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації" (надалі КП «ХМБТІ»), реєстровий № 2-100, інвентарний № 293. Право власності ОСОБА_7 підтверджувалось свідоцтвом на право на спадщину за заповітом № 1335 від 31 березня 1961 року після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний житловий будинок був розташований на земельній ділянці площею 1200 кв. м. (з боку АДРЕСА_3 ) та наданий в користування чоловіку ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Васищевської селищної ради №14 від 18.10.1955. Рішення виконкому 28.12.1955 було зареєстроване в КП «ХМБТІ» і земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер на домоволодіння АДРЕСА_3 .

Відповідно до вимог діючого на той час законодавства разом із придбанням домоволодіння батькові позивача ОСОБА_6 переходила в користування і вищевказана земельна ділянка площею 1200 кв.м. з тим же кадастровим номером на ціле домоволодіння АДРЕСА_3 . На земельній ділянці площею 1200 кв .м. ОСОБА_6 на підставі рішення Васищевської селищної ради від 11.09.1962 № 6 та проекту на будівництво одноквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , збудував новий окремий житловий будинок площею 36,06 кв. м.

Після придбання житлового будинку ОСОБА_6 у ОСОБА_7 в будинку продовжив тимчасово проживати без реєстрації її син ОСОБА_3 , який згодом зареєструвався у спірному будинку і привласнив його як новозбудований самочинно об`єкт на земельній ділянці, закріпленій за батьком позивача. Згодом новозбудованому батьком житловому будинку Васищевською селищною радою був присвоєний окремий номер № 87.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_6 Все майно після смерті батька у спадщину прийняла мати позивача ОСОБА_5 , яка продовжувала проживати за адресою: АДРЕСА_1 , і відповідно, стала такою, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном свого чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла. Відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 14.10.1993 реєстровий № 2-2737 ОСОБА_1 став спадкоємцем всього майна, що належало спадкодавцю на день її смерті. Позивач за вказаною адресою проживає з 15 травня 1995 року. Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 вступив в управління і володіння спадковим майном, продовжує проживати за вказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету Васищевської селищної ради № 21 від 03.12.1980 року ОСОБА_3 без згоди власника всупереч вимогам діючого законодавства було дозволено тимчасове користування земельною ділянкою площею 690 кв. м., закріпленою для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . Цим рішенням виконком фактично розділив нерухоме майно позивача. Право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 було зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 13.11.1959 реєстраційний № 8505, за адресою: АДРЕСА_9 , площею 950 кв.м.

Крім того, рішенням Васищевської селищної ради № 17 від 10 листопада 1964 року задоволене прохання ОСОБА_3 вважати збудованим житловий будинок АДРЕСА_10 , який належав іншій особі - ОСОБА_9 , але згідно даних Державного архіву Харківської області такий протокол виконкому відсутній.

Державний акт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 отримав без свідоцтва про право власності на житловий будинок на підставі рішення виконкому Васищевської селищної ради № 202 від 13.10.1998. Підставою для отримання державного акту став договір № 8505 від 13.11.1959.

20.05.2013 ОСОБА_3 з метою приховання безпідставного оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 уклав нотаріально посвідчений договір дарування вказаного об`єкта нерухомості своїй дочці ОСОБА_2 без відповідних правовстановлюючих документів. Підставою для посвідчення вказаного договору нотаріусом стала відповідь КП "ХМБТІ" № 129 від 07.05.2013, згідно якої станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок АДРЕСА_11 ) було зареєстроване в цілому за громадянином ОСОБА_3 на підставі договору № 8505 від 13.11.1959. В цей же день ОСОБА_3 подарував своїй дочці і земельну ділянку площею 0,1500 га, на якій розташований указаний вище житловий будинок. При цьому спірна земельна ділянка була надана під забудову іншій особі, ОСОБА_9 , в розмірі 0,12 га за адресою: АДРЕСА_10 згідно наказу № 138 від 17.04.1962 по радгоспу ім. Калініна Харківського тресту овоче-молочних радгоспів. ОСОБА_9 збудувала житловий будинок, який було прийнято в експлуатацію та зареєстровано в державному реєстрі КП «ХРБТІ» на ім`я ОСОБА_9 за № АДРЕСА_12 .

Вказаними незаконними діями виконкому Васищевської селищної ради ОСОБА_1 було спричинено моральну та матеріальну шкоду. Позивач зазнав страждань та постійних душевних хвилювань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та укладу його життя. ОСОБА_1 змушений витрачати весь свій час на суди. Спірні договори дарування житлового будинку разом з прибудинковими спорудами та земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є фіктивними, оскільки вчинялися без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Договори були укладені для приховання незаконності отримання у власність житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено (т.2 а.с. 42-49).

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не довів, що його батько за договором купівлі-продажу від 18 липня 1962 року придбав домоволодіння, що складалося з двох житлових будинків: старого та недобудованого нового і розташовані на земельній ділянці площею 1200 кв. м. Не надано позивачем і доказів того, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_3 ), входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 . Також не надано доказів розміру земельної ділянки, на якій розташований отриманий позивачем у спадок будинок, і порушення оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 прав позивача і норм діючого на той час законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, необґрунтовано відмовив у задоволені клопотання про витребування доказів, неправильно їх дослідив та дав їм неправомірну оцінку, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст.375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_13 (т.1 а.с. 125-126).

Зазначений будинок збудований замість старого,що належав ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1961 Васищевською селищною радою та зареєстрованого ХМБТІ № ІІ/Е-61 під № 2-100. Після смерті ОСОБА_8 зазначений будинок успадкувала ОСОБА_7 - мати відповідача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 194), яка 18 липня 1962 року продала його ОСОБА_6 - батьку позивача у справі (т.1 а.с. 191-193).

Рішенням виконкому Васищевської селищної Ради депутатів трудящих № 6 від 11.09.1962 ОСОБА_6 було дозволено звести новий будинок замість старого, що прийшов у непридатний стан на території домоволодіння по АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 131). Новий будинок збудовано в 1966 році, але право власності на нього не оформлено. Площа земельної ділянки, на якій розташований будинок, склала 1720 кв. м.

Відповідно до рішення виконкому Харківської райради депутатів трудящих від 10 вересня 1959 року № 400 відповідач ОСОБА_10 отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 950 кв. м. за адресою АДРЕСА_3 для будівництва житлового будинку (т.1 а.с. 196). Згідно висновку про можливість відводу зазначена земельна ділянка була надана ОСОБА_3 за рахунок залишків землі ОСОБА_8 - батька відповідача (залишилося 2100 кв. м).

Рішенням Васищевської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області, протокол № 21 від 3 грудня 1980 року, було дозволено ОСОБА_3 тимчасово використовувати надлишок земельної ділянки, площею 690 кв. м. (т.1 а.с. 139). 26 січня 1983 року ОСОБА_3 отримав висновок про готовність збудованого ним будинку до експлуатації та реєстрації за ним на праві особистої власності (аркуш 160 том 2 цивільної справи № 635/1677/14-ц).

Рішенням Васищевської селищної ради від 13.10.1998 року № 202 ОСОБА_3 було надано у власність земельну ділянку площею 1500 кв.м. для обслуговування житлового будинку та 200 кв. м. для ведення підсобного господарства. На підставі зазначеного рішення 09.11.1998 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 1700 кв.м. (т.1 а.с. 254). 20 травня 2013 року ОСОБА_3 подарував будинок АДРЕСА_11 ОСОБА_2 (т.1 а.с. 241).

Зазначені обставини також встановлені ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року (аркуші 263-265 том 2 цивільної справи № 635/1677/14-ц) та не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Так, постановою Всеукраїнського центрального виконавчого комітету і Ради народних комісарів УРСР « Про земельні розпорядки у смузі міст і селищ міського типу» від 23.10.1925 передбачалось, що ділянки, призначені за планом міста чи селища місткого типу під забудову, надавалися в безстрокове користування на підставі рішень виконавчих комітетів місцевих рад депутатів трудящих - міських чи селищних. З користувачем укладався спеціальний договір, за яким на нього покладалися обов`язки звести будинок за певним проектом на певний строк, благоустроїти й озеленити ділянку, утримувати її в належному стані згідно із загальними правилами, котрі затверджувались виконкомом місцевої ради.

За п.11 цієї постанови, ділянки під будинками, що належать громадянам на правах особистої власності в містах і селищах міського типу, а також у колишніх сільських населених пунктах, перетворених на селища міського типу або приєднаних до міст чи селищ міського типу, перебували в користуванні власників будинків.

Згідно з п.24 Положення Про порядок відведення земельних ділянок під забудову у сільських населених пунктах УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 28.05.1947 року № 765, відведення земельних ділянок для житлових будинків колгоспників із земель присадибного фонду колгоспу, без зменшення його громадських земель, а також із земель державного фонду проводилося за постановами виконавчих комітетів сільських рад депутатів трудящих на підставі постанов загальних зборів колгоспників.

Відведення ділянок у натурі під забудову в межах села проводилось районними відділами сільського господарства за участю представників районного відділу сільського та колгоспного будівництва, виконкому сільської ради, колгоспу або земельної громади. Таке відведення проводилося за затвердженими проектами планування та забудови сіл і згідно з дозволами на здійснення відведень, оформленими в порядку, визначеному вказаним положенням.

У разі відсутності проекту планування і забудови села відведення здійснювалося на підставі матеріалів райвідділу сільського і колгоспного будівництва. Оформлювалися відведення відповідними актами, а якщо відведення ділянок під забудову було непотрібне, то актом про відведення закріплялася за забудовниками наявна садибна ділянка.

На підставі такого акту райвідділ сільського та колгоспного будівництва видавав колгоспникам, одноосібним селянам, сільській інтелігенції та іншим індивідуальним забудовникам паспорт на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР за встановленою формою.

Відповідно до закріпленого в статті 387 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і фактичним володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто згідно із вимогами зазначених статей особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2019 року було задоволене клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів (т.2 а.с. 221-223).

На виконання вимог ухвали судом апеляційної інстанції було отримано та досліджено докази, які не спростовують висновку суду першої інстанції про недоведеність позову.

З копії договору про передання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20 жовтня 1959 року вбачається, що ОСОБА_3 була передана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_10 розміром 950,0 кв.м. та згідно умов договору ОСОБА_3 зобов`язався побудувати будинок житловою площею 36,06 кв.м. з двома кімнатами, кухнею, коморою, верандою, сараєм дерев`яним, вбиральнею (т.2 а.с. 235-236).

Право власності на збудований ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_11 а) було зареєстровано в цілому за ним на підставі вищезазначеного договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Шостою Харківської держнотконторою 13.11.1958 року за №8505 (т.2 а.с. 237).

Згідно з копією рішення № 17 засідання виконкому Васищевського селищної Ради депутатів трудящих Червонозавдського району Харківської області від 10.11.1964 затверджено акт про готовність будинку АДРЕСА_10 та вирішено вважати його побудованим ОСОБА_3 (т.3 а.с. 19).

З копії договору купівлі-продажу будинку від 18 липня 1962 року (т.1 а.с. 191-193) вбачається, що ОСОБА_6 (батько позивача) придбав у ОСОБА_7 (мати відповідача) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке складається в цілому з будинку дерев`яного, мазаного, критого соломою, на одну кімнату, сараю та паркану.

За життя ОСОБА_6 зазначений договір не оспорювався.

Окрім цього, у свідоцтві про спадщину по заповіту від 31.03.1960 року зазначено, що спадкове майно, яке в подальшому було продано матір`ю відповідача - ОСОБА_11 батьку позивача - ОСОБА_6 , складається з домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3 , що належало померлому ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право власності , земельна ділянка як і її розмір не зазначений.

Отже, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_6 за життя 18 липня 1962 року придбав домоволодіння, яке складалося в цілому з будинку дерев`яного, мазаного, критого соломою, на одну кімнату, сараю та паркану.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу придбав один будинок. Твердження позивача, що за договором купівлі-продажу від 18 липня 1962 року ОСОБА_6 було придбано два будинки спростовуються наданими доказами, які містять в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконно володіння, є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що у нього виникло право власності на нього.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано і матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовом.

Враховуючи недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з виконавчого комітету Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області матеріальної та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний