Справа № 463/351/19
Провадження № 2/463/809/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.

за участю секретаря судового засідання Граніч З.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дітей, -

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дітей.

Позов мотивує тим, що 11 листопада 2011 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтвах про народження дітей позивач зазначений, як батько. На монет видачі свідоцтва про народження дітей вважав, що є їхнім біологічним батьком. З 2015 року разом з відповідачкою не проживають, через постійні конфлікти. В 2015 році позивач виїхав за кордон, однак після повернення в Україну, ОСОБА_7 особисто підтвердила підозри, що позивач не є батьком дітей. 28 грудня 2018 року Личаківським районним судом м. Львова було прийнято рішення про розірвання шлюбу між сторонами. В ході розгляду справи про розірвання шлюбу, позивач визнавала, що він не є біологічним батьком дітей. Посилаючись на ч.2 ст.136 Сімейного кодексу України та враховуючи вище наведене, просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 25 січня 2019 року відмовлено у задоволенні заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою судді від 08 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

11 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач, заперечуючи проти позову повідомила наступне. 11 листопада 2011 між сторонами було укладено шлюб, однак в 2013 році відносини погіршились, внаслідок чого вони почали проживати окремо. У квітні 2013 року у неї були взаємини з іншим чоловіком, про що позивачу було відомо, в квітні 2013 року йшла мова про розірвання шлюбу. Тоді ж, у квітні 2013 року вона завагітніла від іншого чоловіка, про що довідалась у червні 2013 року, перебуваючи на другому місяці вагітності. На початку травня 2013 року вони з ОСОБА_1 , вирішили зробити ще одну спробу для збереження шлюбу і почали проживати разом не відновлюючи до серпня 2013 року шлюбних відносин, які припинили ще в взимку 2013 року. В червні 2013 року, коли відповідач довідалась про вагітність, вона повідомила про це позивача. Ця звістка справила велике враження на позивача та він переконав її, що бажає зберегти сім`ю, і що новонароджену дитину він вважатиме своєю. Просив не повідомляти біологічного батька, з яким ОСОБА_1 був особисто знайомий, про її вагітність. Після тривалих вмовлянь вона погодилась. Зазначає, що під час народження двох синів:ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 було відомо, що він не є біологічним батьком цих дітей. А, оскільки запис про батьківство був зроблений безпосередньо за його ініціативи, згоди та участі і у нього було свідоме бажання бути батьком дітей, вважає позов безпідставним. На підтвердження правдивості своєї позиції, посилається на висновок за результатами дослідження із використанням поліграфа.

21 березня 2019 року позивачем в судовому засіданні подано відповідь на відзив. В такому зазначає, що до 2015 р. з відповідачкою проживали однією сім`єю, разом проводили дозвілля і він щиро вважав ОСОБА_10 і ОСОБА_11 своїми дітьми, до того часу поки сама відповідачка не повідомила йому правду. Щодо висновку, то вважає, що такий не є належним та допустимим доказом. Просить суд взяти до уваги наявність спільних фотографій між сторонами, які були розміщені саме відповідачкою у соціальних мережах, в період припинення шлюбних відносин зів слів відповідачки, які свідчать про те, що вони разом проживали та відпочивали.

У запереченнях на відповідь на відзив від 26 березня 2019 року відповідач зазначає, що подані стороною позивача «фото таблиці» не відповідають вимогам допустимості доказів та вимогам ст.100 ЦПК України, оскільки такі містять дату розміщення їх в мережі інтернет і не містять достовірного підтвердження дати і змісту подій, що на них відображені.

Крім того стороною відповідача було заявлено клопотання про призначення судової психологічної (психофізіологічної) експертизи із застосування технічного засобу поліграфа відносно ОСОБА_1 , у задоволенні якого ухвалою суду від 04 квітня 2019 року відмолено.

Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду справу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав наведених у такому. Позивач пояснив, що в шлюбі з відповідачкою з 2011р. В травні-червні 2013 року довідався, що відповідач вагітна і в грудні народились діти. З 2015 р. відносини значно погіршувались, він переїхав жити за кордон. Постійно піклувався про дітей. З 2015 у нього виникли підозри, що він не являється біологічним батьком, оскільки під час сварок відповідач стверджувала, що це її діти. В 2017 р. після повернення в Україну, постало питання про розірвання шлюбу, відповідач погрожувала, що позбавить його батьківських прав та в ході чергової сварки повідомила, що він не являється біологічним батьком. В період з 2011 р. по 2015 р. у них були нормальні відносини. Тривалих конфліктів не було, про наявність інтимних відносин відповідачки з іншим чоловіком йому нічого не відомо.

Відповідач в судовому засідання пояснила, що в 2011р. вони одружились, а з 2013р. у них погіршились шлюбні відносини. З березня 2013р. близько двох місяців проживали окремо. З початку вона переїхала до мами, але згодом у неї виникли відносини з ОСОБА_12 , вони проживали спільно в його квартирі близько 1-го місяця. В квітні 2013р. з відповідачем домовились подати спільну заяву про розірвання шлюбу. Однак з травня 2013р. у них з ОСОБА_13 відновились шлюбні відносини і вони продовжили проживати разом. В червні 2013р. вона довідалась, що вагітна і повідомила про це ОСОБА_14 . Також розповідала, що це діти ОСОБА_15 . Оскільки у неї з ОСОБА_13 в період з березня до червня 2013 р. не було інтимних відносин у неї не було сумнівів, що батьком являється інша особа. В цей же день вони спільно з ОСОБА_13 відвідали медичну клініку де їм підтвердили стан вагітності та термін близько 8 тижнів. Вона повідомила ОСОБА_14 , що їм потрібно терміново розірвати шлюб та повідомити біологічного батька. Однак, ОСОБА_16 наполягав, що цього робити не потрібно, що він її кохає і визнає цих дітей своїми і не потрібно ні про що повідомляти ОСОБА_15 . Вона на це відразу не погодилась, вагалась близько тижня. В цей період в ДТП постраждав справжній батько ОСОБА_17 , в лікарню її підвозив товариш ОСОБА_18 . По дорозі вона повідомила про батька та вагітність. В лікарні також все повідомила ОСОБА_19 . Він сказав, що йому потрібен час подумати. Також перебуваючи в лікарні в телефонній розмові повідомила ОСОБА_14 про розмову з ОСОБА_20 . В подальшому вони з ОСОБА_13 спільно вирішили продовжити проживати в шлюбі та реєструвати батьком саме ОСОБА_14 . Під час пологів ОСОБА_16 повідомив, що не знає чи забере її з пологового будинку, однак наступного дня він прийшов та підтвердив, що все буде нормально. Також в пологовому будинку вони познайомились з дівчиною яка також чула, що ОСОБА_16 не являється батьком двійні.

У вересні 2014 р. під час спільного відпочинку ОСОБА_16 повідомив, що не бажає спільно проживати. Взимку 2014-2015 р. ОСОБА_16 переїхав проживати до своєї матері, однак продовжував відвідувати дітей та дбати про сім`ю. В 2015 р. він виїхав проживати за кордон. Однак продовжував передавати кошти на сім`ю. Також в цей період було встановлено діагноз дітей «аутизм». На початку 2017 р. ОСОБА_16 повернувся в Україну та весною 2018 р. повідомив, що бажає розлучитись, але для оформлення договору про утримання дітей просив, щоб я залишила квартиру його матері та зняла дітей з реєстрації за вказаною адресою. Після розірвання шлюбу ОСОБА_16 повідомив, що любить дітей, буде про них піклуватись. Однак бажає, щоб було виключено запис про те, що він їх батько. З листопада 2018 р. ОСОБА_16 перестав надавати фінансову допомогу сім`ї, в зв`язку з чим вона змушена була звернутись з позовом про стягнення аліментів. З моменту народження дітей вона не працює, піклується про дітей.

Третя особа в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Враховуючи положення ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 11 листопада 2011 року зареєстрували шлюб.

Стаття 133 СК України передбачає, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.10) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), батьками таких зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року (а.с.7) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 11 листопада 2011 року за актовим записом № 3353 - розірвано.

Статтею 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з відзиву на позову заяву, наданих в судовому засіданні пояснень відповідач не заперечує та визнає, що у позивача ОСОБА_1 з дітьми відсутнє кровне споріднення, біологічним батькомОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являється інша особа.

В той же час відповідно до ч.5 ст.136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Однак відповідач мотивуючи свої заперечення проти позову стверджує про те, що позивач у період її вагітності та на момент народження дітей знав, що не являється їх батьком і запис про батьківство був зроблений безпосередньо за його ініціативи, згоди та участі і у нього було свідоме бажання бути батьком дітей.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх заперечень за клопотання представника відповідача було допитано свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_21 суду показав, що знайомий із сторонами. З ОСОБА_13 познайомився в 2009-2010 р., а з ОСОБА_22 познайомився на 2-3 роки пізніше. Вони підтримували дружні відносини сім`ями, на даний момент підтримує дружні відносини з ОСОБА_22 . В літку 2013 р. він підвозив відповідачку в лікарню і по дорозі вона розповідала, що вагітна не від ОСОБА_14 . Крім того пояснила йому, що їде до батька дітей на ім`я ОСОБА_17 , який перебував у лікарні. Він пішов разом з ОСОБА_22 в лікарню та був свідком розмови по телефону ОСОБА_23 з ОСОБА_13 в присутності Вадима. Розмова відбувалась в приміщенні лікарняної палати, все було чутно оскільки така здійснювалась в режимі «гучномовця». Чув, як ОСОБА_16 запитав чи вона розповіла ОСОБА_19 про вагітність, така дала зрозуміти, що так, на що ОСОБА_16 розсердився. Однак пригадати конкретно, що саме, дослівно, було сказано не зміг. Повідомив, що в палаті було шумно, оскільки там знаходились інші хворі та їх відвідувачі. Також зазначив, що особисто з ОСОБА_13 з приводу батьківства ніколи не розмовляв.

Відповідач, будучи допитана в якості свідка суду показала, що одружились з позивачем 11.11.2011 р., на початку 2013 р. вирішили жити окремо, вона проживала у мами декілька тижнів. В подальшому переїхала проживати до майбутнього батька дітей. ОСОБА_24 довідався, що у неї відносини з ОСОБА_20 і почав її переконувати про необхідність відновлення їх відносин. На початку травня вона припинила відносини з ОСОБА_20 і почала проживати з ОСОБА_13 . Про вагітність довідалась на початку червня, в цей же день повідомила ОСОБА_14 , що вагітна від ОСОБА_15 . Разом з ОСОБА_13 поїхали на обстеження до лікаря де їм повідомили про термін вагітності 7-8 тижнів. Враховуючи вагітність вона повідомила, що їм необхідно припинити відносини, однак ОСОБА_16 запевнив, що він бажає бути батьком цих дітей і дбати про них та бажає зберегти їх відносини і запевняв, що він буде кращим батьком для дітей ніж ОСОБА_17 .

Крім того повідомила, що їздила до біологічного батька дітей, який потрапив в лікарню, в палаті Вадима вона включила телефон на «гучномовець», щоб він чув розмову її з ОСОБА_13 , оскільки бажала вирішити конфлікт, і в цій розмові на запитання ОСОБА_14 сказала, що повідомила ОСОБА_15 про вагітність від нього. В період лютого травня 2013 р. інтимних відносин з ОСОБА_13 не було. При цьому підтвердила, що дійсно в цей період двічі з позивачем їздила за кордон. Перша поїздка в Польщу на вихідні з друзями, це було з 1-3 березня, а також приблизно в квітня 2013 р. вона на прохання ОСОБА_14 їздила з ним у Німеччину зустріти брата ОСОБА_14 .

В той же час допитані за клопотання представника позивача свідки суду показали, наступне.

В судовому засіданні, свідок ОСОБА_25 , який являється другом позивача пояснив, що знає про наявність дітей у сторін, які народились в кінці 2013 р. вважає, що вони були хорошою сім`єю до розлучення. На момент розлучення ОСОБА_16 про те, що він не являється батьком нічого йому не повідомляв. Він дізнався про це, лише на початку 2019 р. від ОСОБА_14 особисто.

Свідок ОСОБА_26 , повідомив, що знайомий з ОСОБА_13 з 2012 року, а з ОСОБА_22 через декілька років познайомився, коли вона стала дружиною ОСОБА_14 . Лише в 2019 р. дізнався ОСОБА_27 , що діти не являються його рідними. Останній повідомив йому, що довідався про це в 2017 р., інших розмов з приводу дітей не було.

Допитаний в якості свідка позивач, суду показав, що в період 01.03.2013 р. на декілька днів вони разом з відповідачкою з метою сімейного відпочинку їздили у Польщу, продовжували проживати разом. 22.04.2013 разом відпочивали в Європі, в Україну повернулись 01.05.2013. Дані обставини підтверджуються наявними фотографіями з соціальних мереж, які були розміщені саме відповідачкою. Зазначив, що в період відпочинку, завжди проживали в одному номері та підтримували інтимні статеві відносини.

Після повернення продовжували проживати разом, приблизно в червні відповідач повідомила про вагітність, вони разом відвідали лікаря. Тривалих конфліктів у них не було та про наявність інтимних відносин відповідачки з іншим чоловіком йому нічого не відомо було.

Уточнив, що жодних розмов в період вагітності відповідача, з приводу особи батька не було, оскільки у нього не виникало жодних сумнівів, що його дружина очікує на народження дітей саме від нього.

Також він не знав, що його дружина відвідувала ОСОБА_15 в лікарні, заперечує факт телефонної розмови згаданої відповідачем. Проживали разом до 2015 р. Стосунки погіршились і в цей період у нього почали виникати сумніви, що він являється рідним батьком дітей. В червні він виїхав проживати в Амстердам, часто приїзжав до Львова, щоб відвідувати дітей. В 2017 р. він повернувся назад в України і під час однієї із сварок відповідач повідомила, що він не являється батьком дітей. В кінці 2017 р., відповідач просила не подавати на розлучення з метою уникнення проблем оформлення її документів для поїздки з дітьми в США, до рідного батька. В кінці 2017 р. протягом декількох місяців до початку 2018 р. відповідач перебувала в США. Після повернення відповідачки, він запропонував звільнити належну його матері квартиру, на що відповідач відмовилась. В подальшому почала погрожувати, що позбавить його батьківських прав, якщо він не забезпечить її житлом, автомобілем та матеріальним утримання. Він відмовився та звернувся з позовом про розірвання шлюбу, а відповідач подала заяву про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

Відповідно до ч.1,2 ст.76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).

Враховуючи вище наведене суд не приймає до уваги, як самостійний доказ, Висновок за результатами дослідження із використанням поліграфа від 21 лютого 2019 року (а.с.31-37), який проводився щодо ОСОБА_3 . Оскільки спеціаліста полігрофолога ОСОБА_28 , який підписував даний висновок, не попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відсутні дані про наявність у нього відповідної освіти та спеціальності, яка надавала б спеціальні знання необхідні для складання вказаного висновку. Крім цього, як вбачається з примітки у висновку, результати ПФДЗП носять орієнтувальний характер в оцінці причетності/непричетності особи до конкретної події.

Враховуючи вище наведе, такий висновок не може достовірно свідчити, що позивач був обізнаний у момент народження дітей, про відсутність кровного споріднення між ним та дітьми.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій фотографій (а.с.43-48), достовірність яких визнала відповідач та підтвердила розміщення таких в її соціальній мережі, сторони разом у період з березня по травень 2013 року неодноразово проводили спільний відпочинок за кордон, що може свідчити про наявність між ними шлюбних відносин у цей час. .

Отже, даючи оцінку наданим доказам у справі, показам свідків, суд прийшов до висновку, що відповідачем не підтверджено свої заперечення достатніми доказами, в судовому засіданні не доведено факт обізнаності позивача про відсутність кровного споріднення між ним та малолітніми ОСОБА_29 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_30 на момент реєстрації себе батьком цих дітей.

Враховуючи покази сторін, суд приходить до висновку, що оскільки факт відсутності кровного споріднення ніким не оспорюється, і відповідачем визнається, що позивач не являється біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дані обставини вважаються встановленими та не потребують доведення.

Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення.

На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст.136 СК України).

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини з актового запису №536, складеного 12 лютого 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини з актового запису №537, складеного 12 лютого 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дата складання повного рішення суду 26 вересня 2019 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, місцезнаходження: м. Львів, вул.І.Франка, 157.

Суддя Жовнір Г.Б.