Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 490/372/16-ц

провадження № 61-25243 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б .І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

відповідач - ОСОБА_6 ,

представники ОСОБА_6 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

третя особа - орган опіки та піклування Миколаївської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_4 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у складі судді Черенкової Н. П. від 13 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Козаченка В. І., Прокопчук Л. М., Царюк Л. М., від 04 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який під час розгляду справи уточнила, про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її та неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до цього житла, зобов`язання відповідачів передати їй ключі від квартири.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором дарування від 24 липня 2014 року, укладеного з ОСОБА_9 , вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована разом із неповнолітнім сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після прийняття вказаної квартири в дар вона почала здійснювати ремонт приміщення. Проте, у серпні 2014 року ОСОБА_4 почав чинити їй перешкоди у користуванні майном, змінивши замки на дверях квартири. Указані незаконні дії ОСОБА_4 позбавили її можливості користуватися належним їй на праві власності житлом.

Ураховучи викладене, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення її та неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до указаного житлового приміщення та зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 передати їй ключі від квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ,відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не вселялась до квартири АДРЕСА_1 , а тому не може вимагати поновлення права власності шляхом вселення у вказане житлове приміщення. Отже, вона обрала неналежний спосіб судового захисту, так як повинна була заявити вимоги про заборону вчинення дій (стаття 386 ЦК України).

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2017 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 та її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції

виходив із того, що позивач є власником спірного житла і відповідно до статей 321, 391 ЦК України вправі володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою, а також вимагати усунення перешкод у здійснені права власності. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 чинять перешкоди у користуванні власністю, ОСОБА_1 підлягає вселенню в належне їй житло в судовому порядку разом із сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_4 , подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано цивільну справу з Центрального районного суду м. Миколаєва. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

03 червня 2019 року системою автоматизованого розподілу визначено суддю-доповідача у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставин, що мають значення для правильного розгляду справи, обставини, які суди вважали встановленими, є недоведеними. Судами не враховано, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що саме відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою. При цьому суди не врахували, що на розгляді у Центральному районному суді м. Миколаєва суді перебуває справа № 490/9315/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю ЖЕК «Забота», про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій беруть участь ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні поданої заяви про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи № 490/9315/16-ц, чим порушено норми процесуального законодавства, оскільки указані справи є взаємопов`язаними та розгляд однієї справи впливає на розгляд іншої.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених обставин у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2004 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності ОСОБА_6 , відповідачу у справі (а.с.139).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири № 898 від 21 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О. Г., ОСОБА_6 продала вказану квартиру ОСОБА_9 (а.с. 10,11).

ОСОБА_9 24 липня 2014 року подарував указану квартиру своїй дочці - ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О. Г.(а.с. 7,8).

З 15 серпня 2014 року ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_2 , зареєстровані в указаній квартирі.

08 серпня 2014 року ОСОБА_4 подав заяву до органу досудового розслідування про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 . Указана заява 09 серпня 2014 року внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань і порушено кримінальне провадження № 0004473 згідно з частиною третьою статті 190 КК України (а.с. 52).

11 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до органу досудового розслідування з заявою про те, що у квартирі, власником якої вона є, замінені замки, внаслідок чого вона не може користуватись своєю власністю (а.с.13-15).

02 вересня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про те, що 28 серпня 2014 року невстановлені особи встановили металеву решітку на вікно квартири АДРЕСА_1 та порушено кримінальне провадження № 0004895 за ознаками статті 356 КК України (а.с. 17).

19 серпня 2014 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши розпоряджатись нею.

За змістом листа Центрального районного суду м. Миколаєва № 955/2017 від 14 липня 2017 року в провадженні районного суду перебуває справа № 490/9315/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю ЖЕК «Забота», про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння. Судовий розгляд справи не закінчено (а.с.135).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_4 , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Нормою статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Згідно зі статтями 391, 396 ЦК Українипозов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згдіно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічне положення міститься у частині першій статті 81 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції

виходив із того, що позивач є власником спірного житла і відповідно до статей 321, 391 ЦК України вправі володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою, а також вимагати усунення перешкод у здійснені права власності. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 чинять перешкоди у користуванні власністю, ОСОБА_1 підлягає вселенню в належне їй житло в судовому порядку разом із сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Так, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2018 року, що набрало законної сили, у справі № 490/9315/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю ЖЕК «Забота», про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, позовна заява ОСОБА_6 задоволена частково.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 липня 2014 року за реєстровим № 898, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О. Г, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 недійсним.

Визнано довіреність за реєстровим № 456 від 20 червня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєвою А. А. та виданою на ім`я ОСОБА_14 на представництво інтересів ОСОБА_6 , недійсною.

Скасовано запис № 24501802 від 21 липня 2014 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_9

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_6 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Указаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_6 не підписувала договір купівлі-продажу та довіреність, їх не можна вважати такими, що вчинені у формі, встановленій законом.

Ураховуючи, що оспорювані правочини не відповідають вимогам частини першої статті 203 ЦК України, суд прийшов до висновку про визнання їх недійсними та як наслідок недійсності договору купівлі-продажу задоволено вимогу про скасування запису про державну реєстрацію спірної квартири за ОСОБА_9 й витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_6

У частині третій статті 61 ЦПК України 2004 року визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні положення містяться й у частині четвертій статті 82 ЦПК України.

Вказане свідчить, що суд апеляційної інстанції, дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову, оскільки не врахував обставини, при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ОСОБА_6 і ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 серпня 2018 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ураховуючи вищевикладене, у силу частини третьої статті 400 ЦПК України не може залишатися у силі рішення першої інстанції, оскільки висновки районного суду про те, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту не відповідає вимогам статті 16 ЦК України.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень, з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 ,на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_6 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 661, 44 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416,418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_4 ,задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ,яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_6 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 661, 44 грн (шістсот шістдесят одна гривня сорок чотири копійки).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець