ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» вересня 2019 року м. Херсон

Справа №665/102/18

Провадження № 88-ц/819/1482/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Кузнєцової О.А., Орловської Н.В.

секретар: Шибінська А.Л.

учасники справи:

представник позивача - адвокат Іващенко Андрій Іванович,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Сидоренко Наталя Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Пилипенко І.О. від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який обгрунтовувала тим, що в період з 24.10.1981 року по 24.12.1992 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_1 . За час спільного життя в період з 1982 по 1984 рр., ними було збудовано житловий будинок АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 24 лютого 2004 року зареєстрував шлюб з позивачем по справі та проживав разом з нею до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , 02 грудня 2004 року відповідачем ОСОБА_1 оформлено право власності на вказаний будинок та отримано свідоцтво про право власності. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Посилаючись на ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 100 ЦК УРСР 1963 року та ст. 22 КпШС України, позивач вважає, що вказаний будинок був спільною сумісною власністю подружжя та продовжував перебувати у їх спільній сумісній власності і після розірвання шлюбу. Оскільки позивач на момент смерті ОСОБА_4 проживала разом з ним, то вважається таким спадкоємцем що спадщину прийняв. Окрім неї спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла також його дочка ОСОБА_3 . Вказує, що до спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4 ввійшла належна померлому на праві спільної сумісної власності подружжя Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на будинок зареєстровано за іншою особою, відмінною від спадкодавця та вказана частка житлового будинку не ввійшла до складу спадщини. Разом з тим, як зазначала позивач, ст. 28 та 29 СК України визначає що частки подружжя у разі поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю є рівними та такий поділ може бути проведений і після розірвання шлюбу. З урахуванням того, що померлому на праві спільної сумісної власності подружжя належала Ѕ частина житлового будинку, та після його смерті є ще один спадкоємець першої черги за законом, то частка позивача як спадкоємця першої черги за законом має складати ј частину спірного будинку. Посилаючись на наведене, просила визначити що частка померлого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 становила Ѕ його частину та визнати за нею право власності на ј частину цього будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 23 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на спірний житловий будинок, а тому вказаний будинок і не може входити до спадщини, що відкрилася після померлого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вирішуючи спір застосував норми закону, які не підлягали до застосуванню у спірних правовідносинах та належним чином не дослідив надані сторонами докази.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

В письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

24 жовтня 1981 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , було зареєстровано шлюб.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чаплинської районної ради народних депутатів №448 /10 від 07.09.1982 року, ОСОБА_8 надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвали шлюб 24 грудня 1992 року.

Із копії акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських будівель, затверджений рішення виконкому Чаплинської селищної ради народних депутатів від 29.09.2004 року №177 та виданий ОСОБА_8 встановлено, що 25 вересня 2004 року комісія в складі архітектора РДА Левчука Н.А., головного санітарного лікаря району ОСОБА_9 В.В., начальника СДПН району ОСОБА_10 , в присутності забудовника ОСОБА_8 оглянувши житловий будинок і господарські будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Обґрунтуванням для будівництва послугував будівельний паспорт 1982 року, виданий ОСОБА_8 , відповідно до рішення Чаплинської ради народних депутатів за №448/10 від 07 вересня 1982 року. Комісією встановлено, що забудова земельної ділянки розпочата у 1982 році, а закінчена у вересні 2004 року.

Із копії рішення виконавчого комітету Чаплинської селищної ради від 29.09.2004 року №177 «Про затвердження актів прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та надання права власності» слідує, що вирішено затвердити акти прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та надати на них право власності із видачею свідоцтва та наступною реєстрацією права власності в бюро технічної інвентаризації: ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , від 25.09.2004 року.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2004 року, виданого виконавчим комітетом Чаплинської селищної ради Херсонської області ОСОБА_11 на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 02.12.2004 року проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції слідує, що ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_12 24 лютого 2004 року, після реєстрації шлюбу присвоєно спільне прізвище ОСОБА_13 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 від 12.01.2018 року, наданий позивачем ОСОБА_2 вказаний житловий будинок, площею 91.0 кв. м., а також прибудова до нього та ганок було збудовано 1984 року.

З копії акту №80 від 26.11.2015 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 1995 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

З акту обстеження технічного стану житлового будинку від 06 лютого 2017 року комісією у складі заступника селищного голови Поліщука В.М., спеціаліста І категорії Греул ОСОБА_14 .М., інспектора житлового фонду проведено обстеження стану житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому не зареєстрована, але з 1995 року проживає ОСОБА_2 . На момент перевірки будинок знаходиться в задовільному стані.

Із копії довідки виданої Чаплинською селищною радою 15.12.2015 року, слідує, що ОСОБА_2 21 вересня 2015 року проводила поховання чоловіка ОСОБА_4 .

Із повідомлення Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області від 20.12.2017 року, яке видане позивачу ОСОБА_2 слідує, що до ЄРДР внесена заява про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 належить на праві приватної власності будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3

Актом прийняття в експлуатацію від 29.09.2004 року за №177 прийнято в експлуатацію закінчене будівництво, яке завершено ОСОБА_8 , зокрема житлового будинку і господарських будівель, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі дано акту, ОСОБА_5 отримала свідоцтва про право власності на житловий будинок від 02.12.2004 року, виданого виконавчим комітетом Чаплинської селищної ради Херсонської області за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 .

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19 квітня 2006 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 03 жовтня 2005 року скасовано та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про заборону вчинення дій, що порушують право власності. Апеляційний суд ухвалюючи вказане рішення виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1981 р. по 1992 року, право власності на будинок було зареєстровано 02.12.2004 року лише за ОСОБА_1 ОСОБА_4 проживав у будинку з 1983 року та був колишнім членом сім`ї власника будинку ОСОБА_1 .

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2017 року, яке набрало законної сили зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування житловим будинком, шляхом виселення ОСОБА_2 із житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до ст.22 КпШтС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що складається із житлового будинку «А» загальною площею 91кв.м, прибудовою «а» та ганком «а1», згідно із технічним паспортом були побудовані 1984 року (а.с.8-10), з дозволу виконавчого комітету Чаплинської районної ради народних депутатів від 07.09.1982 року (а.с.7). За таких обставин слушними є доводи позивачки, що набуття права власності на зазначене домоволодіння відбулося 1984 року за час знаходження в шлюбі подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У технічному паспорті на спірний будинок у графі «рік побудови» зазначено 1984 рік, тобто, спірний будинок із прибудовою та ганком побудовано до 05 серпня 1992 року , а отже, померлий ОСОБА_4 набув за життя право спільної сумісної власності подружжя на вказане домоволодіння в рівних частинах з ОСОБА_1 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визначення частки померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_3 підлягають частковому задоволенню із визначенням такої частки у розмірі Ѕ на житловий будинок «А», прибудову «а» та ганок «а1». Стосовно зазначених в технічному паспорті господарських споруд: сараю «В» та літнього душу-туалету «Г» позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки побудовані вони 2008 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, та, оскільки позивачка ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, будучи його дружиною, вона вважається такою, що прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом (ч.3.ст.1268 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла також його донька ОСОБА_15 , тобто, з врахуванням того, що спадковою масою є Ѕ частина домоволодіння (житловий будинок «А», прибудова «а» та ганок «а1»), слід вважати, що ОСОБА_2 має право на успадкування ј частини зазначеного домоволодіння.

В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці, та між сторонами виник цивільно-правовий спір, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 обрала правильний спосіб захисту та її позовні вимоги про визнання за нею права власності на ј частину домоволодіння АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню із визначенням, що це домоволодіння складається з житлового будинку «А», прибудови «а» та ганку «а1».

Колегія суддів відхиляє доводи відповідачки, що будівництво будинку було закінчене нею в 2004 році, оскільки ці твердження спростовуються даними технічного паспорту та не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, а навпаки, зібрані судом першої інстанції докази свідчать про те, що з 1995 року в спірному будинку проживає позивачка та між сторонами виникали неодноразові спори з приводу домоволодіння, які вирішувалися у судовому порядку. При цьому доказів про те, що за період з 1992 року (після розлучення) та до смерті ОСОБА_4 відповідачка здійснювала добудову домоволодіння матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про преюдиціальність для вирішення даного спору судових рішень від 19.04.2006 року (а.с.127) та від 27.02.2017 року (а.с.4), оскільки судами при розгляді зазначених справ не вирішувалися питання належності спірного домоволодіння померлому ОСОБА_4 , як спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу.

Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати в даній справі складаються зі сплаченого позивачкою судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, розмір якого становить 7156,31 грн. (2845, 45 грн. + 4310, 86 грн.)

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково та за нею визнано право власності на будинок з прибудовами загальною площею 124, 6 кв.м, тоді як заявлені вони були на загальну площу 141,4 кв.м. (а.с.8 зворот), що становить 88,12 відсотків, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивачки 6313, 29 грн. (7156,31 грн. Х 88,12 %) в рахунок відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 становила Ѕ частину на житловий будинок «А», прибудову «а» та ганок «а1».

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на ј частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А», прибудови «а» та ганку «а1».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6313, 29 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 вересня 2019 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: О.А. Кузнєцова

Н.В. Орловська