ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 636/2510/18

Провадження № 22-ц/818/3746/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач:

ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2019 року у складі судді Карімова І.В.

у цивільній справі №636/2510/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,-

встановив:

19.06.2018 ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 01 червня 2007 року , посвідчений нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г., реєстровий номер 1-939, та визнати ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 31,3 кв.м., загальною площею 46,7 кв.м., стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 01.06.2007 вона уклала зі своєю онукою ОСОБА_4 договір довічного утримання, який був посвідчений нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г., реєстровий номер 1-939, за умовами якого вона передала у власність ОСОБА_5 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 31,3 кв.м., загальною площею 46,7 кв.м.,а ОСОБА_5 зобов`язалася забезпечувати її утримання та догляд довічно, надавати необхідне матеріальне забезпечення, харчування , належний догляд, необхідну медичну допомогу зі збереженням її права по життєвого проживання в цій квартирі. Вартість харчування, одягу та необхідної медичної допомоги встановлено в розмірі не менше мінімальної пенсії щомісячно.

Однак протягом усієї дії договору ОСОБА_5 умови договору не виконувала, матеріальну, ані інші види допомоги не надавала, не забезпечувала харчуванням, одягом, в лікарні жодного разу не відвідувала, за комунальні послуги не сплачувала, не придбавала ліки.

Приблизно п`яти років тому, ОСОБА_5 зі своєю родиною вселилася в спірну квартиру та зареєструвала своє постійне проживання. З цього часу ОСОБА_1 мешкає у найменшій кімнаті, обмежена у вільному користуванні місцями загального користування,у вільному пересуванні по квартирі, їй відключено стаціонарний номер телефону, що унеможливлює наявність викликати швидку допомогу,вона обмежена в спілкуванні з подругами.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2019 року позов задоволено.

Суд вирішив: розірвати договір довічного утримання, укладений 01 червня 2007 року між, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г., зареєстрований у реєстрі за №1-939. Стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1865,69 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесене з порушенням номер матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_5 належним чином не була повідомлена про час і місце розгляду справи, рішення було винесено без її участі, що позбавило її можливості викликати свідків, про допит яких вона зазначала у своєму відзиві на позовну заяву, чим порушено принцип змагальності сторін.

Судом однобічно оцінено докази, оскільки в своєму рішенні суд посилається тільки на ті докази, які надано ОСОБА_5 , натомість позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Зазначає, що небажання з боку ОСОБА_1 продовжувати спірний договір, не є підставою для його розірвання.

Щодо позовних вимог в частині визнання права власності зазначає, що суд першої інстанції задовольнив їх з порушенням норм матеріального права, оскільки правовим наслідком розірвання договору довічного утримання є повернення до відчуджувача права власності на майно, яке було ним передане ( ч.1 ст. 756 ЦК України).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 просить апеляційну скарги залишити без задоволення, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 вводить апеляційний суд в оману, оскільки вона повідомлялася судом про час і місце розгляду справи належним чином, але навмисно не отримувала поштові відправлення (судові повістки), про слухання справи їй було відомо, вона надавала до суду відзив на позовну заяву та докази, які на її думку свідчать про належне виконання нею умов договору, яким суд надав належну оцінку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_8 проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а судове рішення без змін. Підтримали доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, позивач пояснила, що відповідач не надає їй ніякої допомоги, не забезпечує її продуктами харчування, приготуванням їжі, необхідними ліками, забороняє користуватися предметами вжитку, які знаходяться в квартирі та належать позивачу. Всім цим вона забезпечувала себе самостійно за свої кошти, збирала і відкладала гроші з пенсії. На теперішній час їй допомагають по господарству сини, невістки та сусіди.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, причину неявки не повідомила.

Представник позивача підтримала доводи позивача та пояснила, що позивач не спілкується взагалі з онукою, оскільки, окрім зневаги останньої до своєї бабусі, у березні 2019 р. відповідач побила її, що стало підставою для звернення до органів поліції. Допомоги онука ніколи їй не надавала, а тому оскільки умови договори відповідач не виконувала є всі підстави для розірвання укладеного між сторонами договору.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу та викладені доводи, просив її задовольнити. Заперечував проти доводів позивача та її представника та зазначив, що позивачем не доведено ті обставини на які вона посилається, а відповідачем надано докази, які на її думку свідчать про належне виконання договору довічного утримання.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір довічного утримання укладений між сторонами підлягає розірванню на вимогу відчужувача ОСОБА_1 , оскільки відповідачем не надано доказів виконання своїх обов`язків, передбачених цим договором, а долучені нею до матеріалів справи докази не можна вважати належними та допустимими.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 01 червня 2007 року між ОСОБА_1 ( Відчужувач) та ОСОБА_10 ( Набувач) укладено договір довічного утримання, посвідчений нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г. за реєстровим номером 1-939, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_10 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_10 зобов`язалася забезпечувати Відчужувача утриманням, доглядом довічно, надаючи їй необхідне матеріальне забезпечення, харчування, одяг,належний догляд, необхідну медичну та іншу допомогу зі збереженням права пожиттєвого проживання у відчужуємій квартирі. Вартість харчування, одягу, необхідної допомоги встановлено в розмірі не менше мінімальної пенсії щомісячно( п.6 договору).

Цей договір, відповідно до п. 8, може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від його добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку.(а.с.8).

Договір довічного утримання посвідчено приватним нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Харківської області Дудік Є.Г. 01.06.2007 за реєстровим номером 1-937, в той же день накладено заборону на відчуження за реєстровим номером 1-939.

Згідно п. 11 договору право власності на квартиру у набувача виникає з моменту державної реєстрації договору відповідно до ст.ст. 182,210,745 ЦК України.

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Чугуївської міської ради від 24.05.2018 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї : ОСОБА_5 (онука), ОСОБА_11 , (правнучка), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 (правнучка), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 9)

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась у суд посилаючись на ті обставини, що її онука ОСОБА_5 з дітьми та своїм чоловіком вселилася до квартири, виділила їй маленьку кімнату, не дозволяє вільно користуватися місцями загального користування та іншими кімнатами, спілкуватися із сусідами, відключили міський телефон, у зв`язку із чим вона не може навіть викликати медичну допомогу. Відповідач влаштовує з нею сварки, ображає її, ускладнює умови проживання, вимагає пенсію, не надає їй належного утримання та взагалі ніякого догляду, тобто не виконує свої обов`язки за договором довічного утримання.

Пункти 5, 6 Договору довічного утримання свідчать про те, що «Набувач зобов`язується забезпечувати необхідне матеріальне забезпечення, харчування, одяг, належний догляд, необхідну медичну та іншу допомогу зі збереженням права пожиттєвого проживання у вказаній квартирі. Вартість харчування, одягу, необхідної допомоги встановлено в розмірі не менше мінімальної пенсії щомісячно», що є істотними умовами цього договору.

Так, за приписами ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Безпідставними є доводи відповідача про те, що вона належним чином виконувала зобов`язання за договором довічного утримання, а саме: забезпечувала позивача необхідною матеріальною допомогою, продуктами харчуванням медичною допомогою, утримувала та доглядала її , надавала іншу необхідну допомогу, оскільки вказані обставини були предметом дослідження судом першої інстанцій їм надана оцінка на підставі належних і допустимих доказів.

Крім того слід зазначити, що копії платіжних документів (товарних чеків) щодо сплати комунальних послуг, про придбання продуктів харчування та медичних препаратів (а.с. 34-92), на які посилається відповідач, що були досліджені судом першої та апеляційної інстанції, не свідчать про їх придбання та сплату саме відповідачем, а також про передачу цих товарів та надання послуг позивачу.

Згідно виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебувала на стаціонарного лікуванні у Комунальному закладі охорони здоров`я «Чугуївська центральна районна лікарня» з 20.09.2017 по 02.10.2017 з діагнозом «язвенна хвороба луковиці 12 п. кішки активна фаза, хронічний холецистит в стадії загострювання, хронічний панкреатит в стадії загострення». Надано лікарські рекомендації, щодо застосування відповідних ліків ( а.с.10).

Доказів про придбання цих лікарських засобів відповідачем не надано.

Крім того, позивачем, на спростування доводів відповідача, надано квитанції про самостійне придбання нею медикаментів, які були рекомендовані для подальшого її лікування відповідно до «Виписки-епикриз із медичної карти стаціонарного хворого № 6875 від 25.10.2018 р.» (а.с. 126-127)

Інших доказів відповідачем не надано, а тому посилання скаржника, що судове рішення ухвалено лише на підставі доказів наданих позивачем та у супереч вимог цивільно-процесуального Закону, які на її думку є неналежними, не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення.

Клопотання представників сторін про допит свідків у суді апеляційної інстанції, заявлені в судовому засіданні, залишені без задоволення, оскільки у передбаченому законом порядку з такими клопотаннями сторони та їх представники не зверталися, а ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду з наданням доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежало від них.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи спростовуються даними, які містяться в матеріалах справи, а саме з а.с.27 вбачається, що відповідач отримувала повідомлення про розгляд справи, тобто була обізнана про перебування цієї справи на розгляді у Чугуївському міському суді Харківської області та не була позбавлена права на інформацію про рух справи.

Крім того, відповідачем було надано відзив на позовну заяву (а.с. 30-93), тобто вона мала змогу без перешкод користуватися та розпоряджатися своїми процесуальними правами та на засадах змагальності сторін доводити обставини на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень.

Судом першої інстанції досліджено та надано належну правову оцінку зібраним у справі доказам, у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, та встановлено фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України правових підстав для скасування або зміні рішення не має, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2019 року було зупинено дію рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2019 року, яке за результатами розгляду скарги ОСОБА_5 підлягаю поновленню.

Виконуючи вимоги ст. 141, п. 3 ч. 4 ст. 356, п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 2 777,70 грн. за подання апеляційної скарги, сплату якого ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 червня 2019 року було відстрочено скаржнику до ухвалення судового рішення апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі 2 777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 70 коп.

Поновити дію рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина