ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8185/19 Справа № 214/7859/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль»,

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 1-3).

В обгрунтування позову позивач зазначила, що з вересня 2003 року вона працювала на ДП «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль». З 27.12.2013 року позивач обіймала посаду начальника служби охорони праці, а з 12.09.2017 року її переведено на посаду начальника відділу охорони праці. Наказом № 254к від 17.10.2017 року позивача звільнено з займаної посади за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2018 року по справі № 904/9478/17 визнано незаконним та скасовано вказаний наказ про припинення трудового договору та поновлено позивача на посаді начальника відділу охорони праці з дати звільнення та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8040,00 за період з 18.10.2017 року по 02.11.2017 року. Наказом № 380-к від 25.10.2018 року на виконання зазначеного рішення від 17.10.2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу охорони праці. Також, позивач вказує, що на підставі поданої нею заяви від 25.10.2018 року наказом № 383-к від 25.10.2018 року її звільнено з займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При цьому, ОСОБА_1 . звертає увагу, що не зважаючи на встановлені вимоги КЗпП України та вказівку у наказі головному бухгалтеру виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, грошові кошти їй не нараховано та не виплачено. Позивач зазначає, що з моменту її незаконного звільнення, кількість днів вимушеного прогулу з 03.11.2017 року та на день поновлення 25.10.2018 року складає 246 робочих днів. Згідно з розрахунковим листом, за серпень 2017 року, дохід позивача склав 4 708,95 грн., а за вересень - 11 383,34 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, а саме 23 відпрацьовані дні, складає 699,66 грн., що за весь період складає 172 116,36 грн. Отже, на думку позивача, відповідачем були порушені її права, у зв`язку з чим вона змушено звернутись до суду з вказаною позовною заявою..

Просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 172 116,36 грн. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 03.11.2017 року по 25.10.2018 року, в загальному розмірі 152 265 грн. 76 коп. (з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 522 грн. 65 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 77-83).

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ "Криворізька теплоцентраль", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в загальному розмірі 152 265,76 грн. та ухвалити нове яким заявлені позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з АТ "Криворізька теплоцентраль" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосування судом принципу співмірності у розмірі 8 040 грн. (з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів), посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 90-94/.

Позивач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу скористалась та поджала до Дніпровського апеляційного суду відзив в якому просить частково в частині проведеного розрахунку зменшення розміру премії скасувати рішення, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що 17.09.2003 року ОСОБА_1 прийнято у південний експлуатаційний район ДП «Криворізька теплоцентраль» слюсарем з обслуговування теплових пунктів 4 групи, відповідно до наказу № 259к від 17.09.2003 року.

Наказом № 61к від 15.02.2008 року ОСОБА_1 переведено в службу механізації та автотранспорту ДП «Криворізька теплоцентраль» техніком 2 категорії, а наказом № 194к від 09.11.2009 року - переведено інженером з охорони праці.

10.04.2013 року, у зв`язку з перейменуванням служби охорони праці у службу охорони праці і технічної безпеки ДП «Криворізька теплоцентраль», ОСОБА_1 переведено інженером з охорони праці в службу охорони праці і технічної безпеки.

З 27.12.2013 року ОСОБА_1 обіймала посаду виконуючого обов`язки начальника служби охорони праці та технічної безпеки ДП «Криворізька теплоцентраль» на підставі наказу № 356к від 27.12.2013 року, а з 31.03.2014 року переведена на вказану посаду постійно, відповідно до наказу № 78к від 31.03.2014 року.

Згідно з наказом Фонду державного майна № 335 від 18.02.2016 року ДП «Криворізька теплоцентраль» належить до сфери управління Фонду державного майна.

14.06.2016 року служба охорони праці та технічної безпеки ДП «Криворізька теплоцентраль» перейменовано в службу охорони праці.

При цьому, наказом №2230 від 12.12.2016 року ДП «Криворізька теплоцентраль» перетворено в ПАТ «Криворізька теплоцентраль» шляхом правонаступництва.

З 12.09.2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу охорони праці, відповідно до наказу №197к від 12.09.2017 року.

Наказом № 254к від 17.10.2017 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Вказані обставини встановлено на підставі відповідних записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що заведена 17.09.2003 року на ім`я ОСОБА_1 .

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2018 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнано незаконним і скасовано наказ № 254к від 17.10.2017 року про припинення трудового договору, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу охорони праці ПАТ «Криворізька теплоцентраль» з дати звільнення. Також, вказаним рішенням стягнуто з ПАТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8040,00 грн.

На підставі вказаного рішення, наказом керівника АТ «Криворізька теплоцентраль» № 380-к від 25.10.2018 року про поновлення на роботі, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу охорони праці з 17.10.2017 року з виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці останньої.

При цьому, наказом керівника АТ «Криворізька теплоцентраль» № 383-к від 25.10.2018 року про припинення трудового договору, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу охорони праці за підставі заяви останньої за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Однак, не зважаючи на встановлені вимоги КЗпП України та вказівку у наказі головному бухгалтеру виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, грошові кошти їй не нараховано та не виплачено.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при звільненні позивача з роботи, відповідачем не дотримані вимоги передбачені трудовим законодавством, а тому наявні всі підстави для стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки є законними та обґрунтованими, сформульовані на підставі повного та всебічного розгляду справи та підтвердженні належними доказами, а також виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100 від 08.02.1995 року).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 2 п. 2 Порядку № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Посилання АТ "Криворізька теплоцентраль", викладені у поданій апеляційній скарзі щодо неправильного розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу відхиляються апеляційним судом, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 розділу 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Разом з цим, відповідно до п.3 розділу 3 Порядку, у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів.

Положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, а саме виплати, нараховані позивачу у зв`язку з перебуванням у відпустці, відрядженні та на лікарняному. На цьому також акцентує увагу Верховний Суд України в постановах від 14.09.2016 року № 6-419цс16, від 16.12.2015 року у справі № 6-648цс15 та від 23.01.2011 року у справі № 6-87цс11.

Такий висновок випливає й з абзацу 2 п. 4 розділу 3 Порядку № 100 та зазначений в листі Мінсоцполітики від 26.01.2009 року № 70/13/84-09.

Окрім того, час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду (абзац 6 п. 2 розділу 2 Порядку № 100).

Оскільки відповідно до п. 3 розділу 3 Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, тому при розрахунку суд приймає нараховані позивачеві розміри заробітної плати без відрахування утриманих з неї податків (ПДФО) та зборів (військового збору).

Враховуючи вищевикладені норми, наведений судом першої інстанції розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 листопада 2017 року до 25 жовтня 2018 року відповідає приписам ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку № 100 від 08.02.1995 року та із врахуванням принципу співмірності.

Відповідно до пункту 4 частини 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що відповідач своїми діями допустив порушення трудового законодавства при звільнені позивача чим порушив її законні права та інтереси.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров