704/1410/18
У Х В А Л А

Іменем України

"18" вересня 2019 р. Тальнівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого: судді Фролова О.Л.,

при секретарі: Табачківської М.М.,

розглянувши заяву представника позивача адвоката Ульянова Сергія Миколайовича про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В Тальнівському районному суді Черкаської області знаходиться в провадження цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа приватний виконавець Плесюк О.С. про визнання договору дарування недійсним.

Вказана вище цивільна справа перебувала в Черкаському районному суді, Придніпровсьому районному суді та Тальнівському районному суду.

Перевіривши матеріали справи було встановлено що жодним із вказаних судів не було вирішено питання про забезпечення позову відповідно до поданої представником позивача заяви.

В заяві представник позивач просить накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_3 а саме комплекс будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що накладення арешту не порушить прав ОСОБА_3 щодо володіння згаданого майна , а лише не дасть останньому здійснити відчуження майна, що може в подальшому ускладнити виконання рішення суду.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав.

Згідно із ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ч.4 ст.153 ЦПК України «У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін».

Стаття 150 ЦПК України, передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Статтею 150 ч. 3 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суду не надано доказів того, що в даному випадку не застосування заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з тим, оскільки в даному випадку майно яке належить на праві власності відповідачу, суд враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - не вбачає підстав, для застосування заходів забезпечення щодо майна відповідача, так як в даному випадку накладення арешту на нерухоме майно, може порушити його особисті майнові права, як власника нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача адвоката Ульянова Сергія Миколайовича про забезпечення позову залишити без задоволення.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. Л. Фролов