Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 754/16095/17

провадження № 61-3790св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Таран Н. Г. від 06 листопада 2018 року та постанову Київського Апеляційного суду в складі колегії суддів: Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С. від 07 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення сум вкладів, процентів та штрафних санкцій.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 13 травня 2013 року вона уклала договір з публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» № SAMDN6844, за яким передала банку 41 333,68 дол. США. 18 липня 2013 року позивач уклала договір з АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за яким передала банку 30 000 дол. США. 18 липня 2013 року позивач уклала договір з АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , за яким передала банку 31 000 дол. США. Позивач зазначила, що факт укладення зазначених вище договорів та факт передачі коштів за даними договорами встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, яке набрало законної сили. У зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача були заблоковані банком, нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних коштів та нарахованих по ним відсотків позивач неодноразово зверталась до банку із вимогами поновити доступ до рахунків, але дані вимоги позивача банком виконані не були. 24 листопада 2017 року відповідачем отримано заяву позивача від 17 листопада 2017 року про розірвання депозитних договорів, видачу вкладів, нарахованих відсотків за вкладами та надання інформації. Станом на 01 грудня 2017 року зазначена вище заява не була задоволена, тому позивач звернулась до суду з даним позовом і остаточно просила стягнути з відповідача на її користь за договором № SAMDN6844 від 13 травня 2013 року, 41 333,68 дол. США - сума вкладу; 14 982,89 дол. США - не нараховані відсотки за період з 13 березня 2014 року по 28 листопада 2017 року; 277,45 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року; 3 378,99 дол. США - пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року; 134,05 дол. США - 3% річних за період з 29 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року, а всього 61 107,06 дол. США. За договором № SAMDNFF68 від 18 липня 2013 року, просила стягнути: 30 000,00 дол. США - сума вкладу; 9 073,97 дол. США - не нараховані відсотки за період з 18 грудня 2014 року по 28 листопада 2017 року; 201,37 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року; 2 344,44 дол. США - пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29 листопада 2017 року; 604,11 дол. США - 3% річних за період з 29 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року, а всього 42 223,89 дол. США. За договором № SAMDNFF83 від 18 липня 2013 року просила стягнути: 31 000 дол. США - сума вкладу; 9 376,44 дол. США - не нараховані відсотки за період з 18 лютого 2014 року по 28 листопада 2017 року 208,08 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року; 2 422,59 дол. США - пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року; 624,25 дол. США - 3% річних за період з 29 листопада 2017 року по 31 липня 2017 року, а всього 43 631,36 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладів з не нарахованими відсотками, пенею та відсотками за прострочення за договором № SAMDN6844 від 13 травня 2013 року в розмірі 61 107,06 дол. США; за договором № SAMDNFF68 від 18 липня 2013 року в розмірі 42 223,89 дол. США; за договором № SAMDNFF83 від 18 липня 2013 року в розмірі 43 631,36 дол. США. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у добровільному порядку не виконує свої зобов`язання з повернення коштів позивачу за вищевказаними договорами банківських вкладів, а тому вимоги про захист порушеного права позивача підлягають задоволенню шляхом примусового стягнення грошових коштів, на підставі статей 526, 625, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського Апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про задоволення позову, виходив із того, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що зобов`язання за договорами, укладеними між АТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує саме АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м. Севастополя, та яке було конфісковано та націоналізовано окупаційною владою. Вважає безпідставним стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» трьох відсотків річних, оскільки в даному випадку не є правомірним нарахування позивачем 3% річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених договорами банківського вкладу. 3% річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Також зазначає, що судами попередніх інстанцій стягнуто 3% річних та пеню в доларах, що суперечить чинному законодавству.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У березні 2019 року ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду направила відзив на касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», у яких позивач указує на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстав для їх скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу з Деснянського районного суду м. Києва № 754/16095/17.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року, частково було задоволено вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживача. Зокрема, вказаним рішенням суду визнано, що АТ КБ «ПриватБанк» порушує права ОСОБА_1 як споживача банківських послуг. Визнано неправомірними та скасовано рішення АТ КБ «ПриватБанк» щодо обмеження доступу ОСОБА_1 до її рахунків та припинення виконання зобов`язань за договорами № SAMDN6844, № SAMDNFF68, № SAMDNFF83. Зобов`язано АТ КБ «ПриваБанк» розблокувати усі рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 та забезпечити безперешкодний доступ до її рахунків. Визнано продовженими дію та чинність договорів № SAMDN6844, № SAMDNFF68, № SAMDNFF83 на передбачених договорами умовах відповідно до 13 травня 2015 року та до 18 липня 2015 року за процентною ставкою на відповідну дату. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» виконувати зобов`язання по відповідних договорах, в тому числі нараховувати та сплачувати відсотки.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» в подальшому забезпечити виконання договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2013 року, в тому числі нараховувати та сплачувати відсотки, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті судові рішення залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що 13 травня 2013 року позивач уклала договір з АТ КБ «ПриватБанк» № SAMDN6844 про строковий банківський вклад терміном на 365 днів до 13 травня 2014 року включно, сума вкладу 20 800 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 9,75% річних. 24 жовтня 2013 року до суми вкладу було додано 20 533,68 дол. США. Загальна сума становить 41 333,68 дол. США.

18 липня 2013 року позивач уклала договір з АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18 липня 2014 року включно, сума вкладу 30 000 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%).

18 липня 2013 року позивач уклала договір з АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 (депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18 липня 2014 року включно, сума вкладу 31 000 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%).

Відповідно до пункту 2 договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2014 року відсотки нараховуються на рахунок чи картку для зарахування відсотків по вкладу після закінчення кожного цілого місяця, який минув з моменту укладення договору в перший робочий день, який слідує після дати оформлення договору, після 15:00 год.

За умовами договорів, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не виявить бажання отримати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще н один строк вкладу та строк вкладу продовжується неодноразово без заявки вкладника. Відсотки в період нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу (пункт 3, 4 договорів).

Суд також установив, що 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій просила розірвати договори № SAMDN6844 від 13 травня 2013 року, № SAMDNFF68 від 18 липня 2013 року та № SAMDNFF83 від 18 липня 2013 року та видати належні позивачу кошти та нараховані по ним відсотки, проте вказане звернення, яке було отримано відповідачем 24 листопада 2017 року, залишене без відповідного реагування.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Отже, вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а відтак не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника користуватись належним їй майном.

Доводи касаційної скарги відповідача цих висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів та до незгоди з тією оцінкою, з якої суди виходив, вирішуючи спір.

При цьому, судами правильно відхилено доводи банку щодо знаходження відокремленого підрозділу на окупованій території АР Крим та відсутності доступу до банківських документів, оскільки договір укладався не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено як у договорі, так і у квитанції, а банківські розрахунки між відділенням та безпосередньо банком не повинні бути підставою для покладення проблем діяльності відділення банку на вкладника.

Таким чином, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , так як АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів виконання своїх зобов`язань за вищевказаними договорами банківських вкладів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обгрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2019 року було зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року та постанову Київського Апеляційного суду від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун