Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1149/19
Провадження № 2/321/419/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2019 року

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Машкіної Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Бородіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя.Свої позовні вимоги позивач мотивує таким.

03.05.2017 року він та відповідачка у справі ОСОБА_2 уклали шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. На даний час шлюбні відносини фактично припинено. За час спільного проживання вони у серпні 2017 року за його кошти разом з відповідачкою придбали нерухоме майно квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2017 року вартістю 20 000 грн.

Після припинення шлюбних відносин вони з відповідачкою домовились про порядок поділу нерухомого майна, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: позивач сплатив відповідачці компенсацію її частки квартири в розмірі 5000 грн. і претензій на неї вона не має, проте не бажає займатися офіційним оформленням поділу спільного майна подружжя.

На підставі викладеного,позивач просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги визнає. Підтвердила отримання компенсації її частки у спільному сумісному нерухомому майні і відсутність претензій на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії № НОМЕР_1 , виданого Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03 травня 2017 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 03 травня 2017 року зареєстрували шлюб, актовий запис №33. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_4 та дружини ОСОБА_5 .(а.с.7).

Згідно Договору купівлі продажу житлового будинку від 23 серпня 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали договір, за яким ОСОБА_6 зобов`язується передати належну їй на праві приватної власності квартиру у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти у власність квартиру і сплатити за неї передбачену цим Договором грошову суму продавцю. Квартира, що відчужується за даним Договором, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 22,9 м2 ( а.с. 8-9).

З розписки ОСОБА_2 від 6 серпня 2019 року вбачається, що вона отримала від ОСОБА_3 кошти в розмірі 5 000 (п`яти тисяч) грн. в рахунок своєї частки спільного майна подружжя. Претензій до поділу спільного майна не має. (а.с.10).

Згідно відомостей наданих КП Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентарізаційнебюро» від 02.08.2019 року за № 558 інвентаризаційна вартість квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 станом на 02.08.2019 року становить 23536,00 грн.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України.

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить: дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, побудований житловий будинок, а також надвірні споруди та будівлі: сараї, гараж, погріб, огорожа та інше, - є спільною сумісною власністю сторін.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, - сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

У п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Так, у відповідності до Постанови ВСУ України від 18 травня 2016 року у справі 6-3037 цс 15, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно і частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Тобто, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що за час шлюбу сторін було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка є їх спільною сумісною власністю і титульним власником зазначена відповідачка.

Домовленість сторін щодо поділу вказаного нерухомого майна підтверджується розпискою відповідачки про отримання грошової компенсації своєї частки у спільному сумісному майні подружжя і відсутності будь-яких претензій до позивача.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки, про державну реєстрацію обтяжень за запитом «квартира № АДРЕСА_1 » станом на 30.09.2019 року відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись 110-112 СК України, керуючись ст.ст. 2, 7, 10, 12-13, 228-229, 258-260, 263 -265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.В. Машкіна