Ухвала

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 641/2316/18

провадження № 61-17057ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 18 листопада 2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», реєстраційний номер

НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного договору, страхова компанія взяла на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 27 грудня 2016 року в м. Харкові по

вул. Шевченка, напроти будинку № 142, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mitsubishi, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому автомобілю «Mitsubishi» було завдано механічних ушкоджень. Згідно з рахунком-фактурою № 7-00001912 від 29 грудня 2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mitsubishi» склала 35 360,20 грн. Відповідно до постанови Київського районного суду

м. Харкова від 10 лютого 2017 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України.Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, на підставі страхового акту від 06 січня 2017 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 35 225,20 грн.З моменту виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 15 317, 49 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням склала 19 907, 71 грн.Різниця між фактичним розміром збитків та страховим відшкодуванням має бути сплачена відповідачем. На виконання вищевказаного зобов`язання ОСОБА_3 сплатив франшизу в розмірі 2 000, 00 грн. Таким чином залишок заборгованості склав 17 907, 71 грн. Позивач вказував, що 27 грудня 2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП

ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків в розмірі 15 907, 71 грн. З метою врегулювання спору, відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу. На підставі вивказаного позивач просивстягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі

15 907, 71 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року позов ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 31 липня 2019 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року без змін.

У вересні 2019 року представником ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 15 907, 71 грн, отже станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

З урахуванням наведеного, оскільки представником ФОП ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від

17 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня

2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування збитків в порядку регресу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк