ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1343/18

Головуючий у першій інстанції - Грушко О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/759/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М.,1 Губар В.С.,

за участю секретарів судового засідання: Бивалькевич Т.В., Шапк1о В.М.

учасники судового п1роцесу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

треті особи, які заявляють самостійні позовні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, треті особи, які заявляють самостійні позовні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами,

прізвище судді: Грушко О. П.; місце ухвалення рішення: смт. Короп; дата складання повного тексту рішення: 05 квітня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у їх спільній частковій власності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 1998 року проживав з ОСОБА_2 як чоловік та дружина без укладення шлюбних відносин. 16.02.2012 року вони спільно купили за 80 тис. грн. житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,1428 га., в АДРЕСА_1 . У даний час, відповідно до договору купівлі-продажу, право власності на зазначене домоволодіння у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване за кожною із сторін по 1/2 ідеальній частці.

Посилаючись на те, що з 17 листопада 2017 року відповідач вчиняє перешкоди у проживанні у спільному житловому будинку і в добровільному порядку поділ зазначеного майна є неможливим, позивач просив здійснити в судовому порядку поділ майна в натурі між співвласниками та вирішити питання про судові витрати.

З позовом відносно частини предмету спору до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись треті особи, які заявляють самостійні позовні вимоги, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та просили визнати за ними паво власності на 1/2 частину домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги участю у придбанні спірного нерухомого майна.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 про реальний поділ майна подружжя, яке перебувало у фактичних шлюбних відносинах, задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 ідеальну частку у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 ідеальну частку у розмірі 3/4 (трьох четвертих) частин у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

У реальному поділі житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено, залишено його у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 409 гривень 82 копійки та витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 просив змінити оскаржуване судове рішення в частині задоволення судом першої інстанції його позовних вимог та постановити нове рішення про реальний поділ майна між учасниками спільної часткової власності відповідно до розміру їх часток у праві власності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги правовстановлюючі документи, згідно з якими право власності на спірний об`єкт нерухомого майна належить сторонам у рівних долях по 1/2 частці кожному.

Зважаючи на те, що таке право позивача ніким не оспорене, визнання судом першої інстанції за ним права лише на 1/4 частку у праві власності на зазначену нерухомість грубо порушує його права та суперечить приписам закону.

Зазначав, що погоджується при реальному поділі житлового будинку між ним та ОСОБА_2 отримати меншу частину житлового будинку по варіанту №1 судової будівельно-технічної експертизи, оскільки відповідач ОСОБА_2 проживає в будинку з донькою та батьками похилого віку.

В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити рішення суду без зміни, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги, те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може визнаватися об`єктом спільної сумісної власності. Посилалась на те, що спірне майно було придбано переважно за її особисті грошові кошти.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін у справі та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2012 року позивач та відповідач, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально, придбали житловий будинок у рівних частках кожний за адресою: АДРЕСА_1 за 80 000 грн. (а.с. 16-17)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 33574073 від 23.03.2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на спірне домоволодіння належить по 1/2 частці ( а.с. 18).

За інформацією домової книги, у спірному будинку 13.12.2011 року було зареєстровано позивача, відповідача та доньку відповідача - ОСОБА_5 , 05.10.2013 року у будинку було зареєстровано третіх осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У 2017 році сторони припинили фактичні шлюбні відносини.

Апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині визнання за сторонами права на ідеальні частки у праві власності на житловий будинок, зокрема, за позивачем на 1/4 та за відповідачем на 3/4 та про відмову у реальному поділі зазначеного будинку, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать так звані ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму.

Положеннями ч.1 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, після чого право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Саме такий позов про виділення в натурі частки із спільного майна було заявлено у даній справі позивачем ОСОБА_1

Однак суд, вийшовши за межі заявлених позовних вимог, всупереч положенням ст.. 13 ЦПК України, розглядав питання не про виділення в натурі частки ОСОБА_1 із спільного майна, а про джерела набуття спірного майна без подання відповідачем відповідного позову, та визнав за сторонами право на ідеальні частки 1/4 (за позивачем) та 3/4 (за відповідачем) у праві власності на нерухоме майно, в той час, коли за правовстановлюючими документами сторони мають право на рівні частки у праві власності на спірне домоволодіння.

Положеннями ч.1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таке право вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як зазначено вище в судовому рішенні, державна реєстрація права власності сторін у справі на спірне домоволодіння відбулась 23 березня 2012 року , на підтвердження чого у справі міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого сторони мають по 1/2 частці у праві власності(а.с.18).

Отже, позивач на підставі правочину набув право на частку у праві власності на спірне домоволодіння та відповідно до ст.. 321 не може бути протиправно позбавлений цього права.

Правомірність набуття позивачем права власності відповідачем не оспорена, а відтак, позивач має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності на підставі приписів ст. 364 ЦК України.

Відповідно до висновку експерта Чернігівського відділення КНІІСЕ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 4699/4700/18-24 від 27 лютого 2019 року та додаткового висновку від 12.08.2019 року № 3158/19-24, було запропоновано два варіанти поділу спірного домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 з відхиленням від ідеальних часток кожного співвласника на 5,2 м.кв. вартістю 10819 грн та остаточним визначенням частин учасників спільної часткової власності у розмірі 42/100 та 58/100.

На підставі положень ст. 364 ЦК України та відповідно до першого варіанту поділу спірного домоволодіння, запропонованого експертом, апеляційній суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за ним права власності на 42/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та виділення в натурі наступної частини майна: кімнати 1-4, площею 16,2 кв.м, вартістю 23174 грн, кімнати 1-5, площею 7 кв.м, вартістю 10014 грн, санвузла 1-6, площею 3,4 кв.м, вартістю 4864 грн, сараю В-1, вартістю 12 882 грн, погріба Пг, вартістю 6442 грн, частини паркану №3, вартістю 3059 грн, а всього нерухомого майна на загальну суму 60 435 грн.

Відповідно за ОСОБА_2 визнається право власності на 58/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з виділенням в натурі : коридору 1-1 площею 5,8 кв.м, вартістю 8297 грн, кухні 1-2, площею 8,8 кв.м, вартістю 12588 грн, кімнати 1-3, площею 15,2 кв.м, вартістю 21744 грн., вітальні 1-7, площею 7,2 кв.м, вартістю 10299 грн., сходів (ганок) вартістю 322 грн, літньої кухні Б-1 вартістю 17713 грн, альтанки Д-1 вартістю 483 грн, колонки (№1) вартістю 4830 грн, воріт, хвіртки (№2) вартістю 2738 грн, частини паркану (№3) вартістю 3059 грн, а всього нерухомого майна на загальну суму 82 073 грн.

При такому поділі між сторонами в натурі нерухомого майна, частина майна, що виділяється в натурі позивачеві є меншою на 5,2 м.кв. ніж та, що йому належить за законом, а тому зважаючи на те, що останній виказав свою згоду на отримання у власність меншої частини домоволодіння та відповідної грошової компенсації за зменшення належної йому частини майна, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація в сумі 10 819 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд знаходить, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення судом позовних вимог ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат не можна визнати законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками судового розгляду не оскаржувалось, відповідно підстави для його перегляду в апеляційному порядку відсутні.

Під час розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 було понесено та документально підтверджено судові витрати: зі сплати судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій сумі 2049 грн 10 коп, витрати на оплату вартості судових експертиз в сумі 9376 грн, на оплату правової допомоги в сумі 13000 грн, а всього 24425,1 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 2049 грн 10 коп.

Враховуючи положення п.4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд знаходить, що за результатом розгляду даної справи при розподілі витрат, понесених позивачем на оплату вартості судових експертиз, з урахуванням відсутності доказів на підтвердження вчинення позивачем дій щодо досудового вирішення спору, буде справедливим стягнення з відповідача на його користь зазначених витрат лише в сумі 4688 грн.

Зважаючи на обставини даної конкретної справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правової допомоги в судах першої та апеляційної інстанцій, апеляційний суд дійшов висновку про те, що співмірною із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг на стадіях розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій є сума 6000 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача в порядку компенсації його витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року в частині відмови у реальному поділі житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та в частині розподілу судових витрат скасувати з ухваленням в наведеній частині нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 42/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити в натурі наступну частину майна: кімнату 1-4, площею 16,2 кв.м, вартістю 23174 грн, кімнату 1-5, площею 7 кв.м, вартістю 10014 грн, санвузол 1-6, площею 3,4 кв.м, вартістю 4864 грн, а також сарай В-1, вартістю 12 882 грн, на погріб Пг, вартістю 6442 грн, частину паркану №3, вартістю 3059 грн, а всього нерухомого майна на загальну суму 60 435 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 58/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити в натурі : коридор 1-1 площею 5,8 кв.м, вартістю 8297 грн, кухню 1-2, площею 8,8 кв.м, вартістю 12588 грн, кімнату 1-3, площею 15,2 кв.м, вартістю 21744 грн., вітальню 1-7, площею 7,2 кв.м, вартістю 10299 грн., а також сходи (ганок) вартістю 322 грн, літню кухню Б-1 вартістю 17713 грн, альтанку Д-1 вартістю 483 грн, колонку (№1) вартістю 4830 грн, ворота, хвіртку (№2) вартістю 2738 грн, частину паркану (№3) вартістю 3059 грн, а всього нерухомого майна на загальну суму 82 073 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за отримання надлишку нерухомого майна при поділі житлового будинку в сумі 10 819 (десять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн.

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які виділяються сторонам, зобов`язати ОСОБА_1 провести такі загальнобудівельні роботи:

- демонтувати та замурувати дверні прорізи між кімнатами 1-3 та 1-4 та між вітальнею 1-7 та санвузлом 1-6;

- улаштувати дверний проріз з кімнати 1-5 до санвузла 1-6;

- в кімнату 1-5 улаштувати дверний проріз входу.

Лінія розподілу горища житлового будинку проходить по лінії розподілу першого поверху. При необхідності по лінії розподілу горища влаштувати перегородку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату вартості судових експертиз в сумі 4688 ( чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій, в сумі 6 000 (шість тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2049 (дві тисячі сорок дев`ять) грн 10 коп.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: