Справа № 132/1116/19
Провадження № 22-ц/801/1922/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуСправа № 132/1116/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Сала Т.Б., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника відпові-дача ОСОБА_1 адвоката Татарин В.М., розглянувши за правилами, вста-новленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_2 на рішення Ка-линівського районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року, ухва-лене в приміщенні суду в м. Калинівка Вінницької області за головування судді Павленка І.В., повний текст якого складений 26 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася у Калинівський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, посилаючись з урахуванням уточнених позовних вимог на наступні обставини. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2009 року у цивільній справі № 2-628/09 із ОСОБА_1 стягнуті алі-менти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мініму-му для дитини відповідного віку. На підставі цього судового рішення був вида-ний виконавчий лист, який на примусовому виконанні не перебував. Зважаючи на значне зростання мінімальної заробітної плати у 2019 році, збільшення про-житкового мінімуму на одну особу в місяць та цін у порівнянні з раніше ухва-леним судовим рішенням, позивачка вважає, що сума присуджених судовим рі-шенням аліментів є явно меншою, ніж мінімальний розмір аліментів на одну дитину, визначний законом. ОСОБА_2 просила суд змінити розмір стягува-них з відповідача аліментів на утримання доньки, визначивши їх у розмірі 1/4 частки усіх його доходів ( заробітку ), але не менше 50% прожиткового мініму-му для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви, тобто з 29 березня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 1-2, 53, 58 ).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року позов задоволений частково. Змінений розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої донь-ки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки усіх видів його заробітку ( доходу ), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини від-повідного віку на тверду грошову суму у розмірі 1200,00 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дити-ною повноліття з проведенням індексації відповідно до закону. Припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів за рішенням Калинівського районного су-ду Вінницької області від 27 травня 2009 року у справі № 2-628/09. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 768,40 гривень витрат зі сплати судового збору ( а. с. 73, 80 - 84 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні її позову про збіль-шення розміру аліментів. Скаржниця посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного, необгрунтованого рішення. На думку скаржниці суд вийшов за межі предмета позову, застосував норми закону, які втратили чинність ( а. с. 92-96 ).

27 серпня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відпові-дача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу позивачки, де він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві зауважується, що ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними пра-вами, натомість суд прийняв законне, обгрунтоване та справедливе рішення щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, враховуючи зміни майново-го стану платника аліментів. На думку відповідача, заявивши позов про стяг-нення аліментів у частці від доходу відповідача, але не менше 50 % прожитко-вого мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_2 застосувала подвій-ний спосіб стягнення аліментів: як у частці, так і у твердій грошовій сумі ( а. с. 106-107 ).

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, зазначивши у письмовому поясненні суду від 16 вересня 2019 року про отримання судової по-вістки на 12.00 годину 18 вересня 2019 року. Проте через перебування на ста-жуванні у період з 17 по 27 вересня 2019 року вона не може взяти участь у роз-гляді справи судом апеляційної інстанції. Свою апеляційну скаргу позивачка підтримує та не заперечує проти розгляду справи у її відсутності. Апеляційний суд у відповідності до норм статті 372 ЦПК України ухвалив розглянути дану справу за апеляційною скаргою в режимі відеоконференції у відсутності скарж-ниці, позивачки у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення щодо апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Татарин В.М., які зводяться до заперечень викладеної позиції позивачки, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються учасниками справи наступні фактичні обставини справи.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2009 року у цивільній справі № 2-628/09 із ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку що-місячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 ро-ку № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Нормою частини другої статті 182 СК України у новій редакції встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достат-нім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір алі-ментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції зауважив, що згідно довідки Першого відділу держав-ної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юс-тиції у Волинській області від 21 листопада 2018 року № 2792 виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини на примусовому виконанні у відділі не перебуває. Суд встановив, що відповідач у добровільному порядку сплачував на користь пози-вачки аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі 1200,00 гривень щомісячно. Цей факт позивачкою в судовому засіданні не заперечувався, також він доводиться рядом квитанцій, доданих до матеріалів справи. Суд звернув увагу, що на даний час мінімальний гарантований розмір аліментів на одну ди-тину становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який складає для доньки сторін у справі 1013,50 гривень. Суд першої інстанції взяв до уваги непрацевлаштованість ОСОБА_1 на даний час, згідно від-мітки у трудовій книжці Волинського обласного центру зайнятості після червня 2018 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до підпункту десятого пункту першого статті 31 Закону України «Про загаль-нообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ( а. с. 41 ). Керуючись нормами статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 лис-топада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (78912), яка набула чинності для України 27 верес-ня 1991 року, статтями 180, 181-184, 192 СК України, роз`ясненнями пунктів 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд кон-статував, що у чинному законодавстві відсутня імперативна заборона зміню-вати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення ( зміна розміру алі-ментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку ( доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та нав-паки ). Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у поста-нові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

На підставі викладеного, враховуючи наведені у даній справі фактичні її обставини, те, що платник аліментів не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід, через що стягнення аліментів у частці від його заробітку ( до-ходу ) виключається, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтова-ність часткового задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викла-деними в оскаржуваному рішенні від 18 червня 2019 року, оскільки вони є пра-вильними, об`єктивними, такими, що грунтуються на нормах законодавства, яке регулює виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають у тому, що сплачувані аліменти відповідачем недостатні для утримання дитини, а визначення самим платником періодичності та розміру аліментів не повинні допускатися. Оскіль-ки суд визнав відсутність законних підстав для задоволення позову, то повинен був відмовити у його задоволенні. Проте суд змінив спосіб стягнення аліментів, про що скаржниця не просила, а це, на її думку, є виключним правом лише того з батьків, з ким проживає дитина. У зв'язку з відсутністю зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , його позиція, викладена у відзиві на позовну заяву не повинна судом братися до уваги. Крім цього суд послався на норму статті 184 СК України, яка втратила чинність, не звернув уваги, що виключно за заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні її позову.

З доводами апеляційної скарги цілком погодитися не можна, вони є однобіч-ними, суб'єктивними, такими, що не узгоджуються із законодавчими нормами, які регулюють спірне питання, не враховують системного аналізу норм СК України, спрямованих на найкраще забезпечення інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

27 лютого 1991 року Україною ратифікована Конвенція ООН «Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка визначає основоположні засади у сфері захисту прав дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які не-обхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опі-кунів чи інших осіб, які відповідають за неї перед законом, і з цією метою вжи-ваються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно із статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми корис-тується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з огляду на рівність прав та обов`язків цивільного характеру батьків відносно спільних дітей не можна ігнорувати встановлені обставини у справі, приймати до уваги виключно позицію одного з батьків, матері чи батька. Дійсно суд першої інстанції помил-ково послався в оскаржуваному рішенні на норми статті 184 СК України у ре-дакції, яка змінена Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, що на-брав законної сили 28 серпня 2018 року. Однак дана помилка не вплинула на висновок суду щодо вирішення спірного питання про матеріальне забезпечення дитини ОСОБА_3 батьком, з яким дівчинка не проживає. Суд урахував вимоги закону стосовно визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержу-вач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індек-сація може бути здійснена судом за інший період ( частина друга статті 184 СК України ).

Апеляційний суд не може погодитися з вимогою скаржниці про відмову у задоволенні її позову, оскільки йдеться про матеріальне забезпечення неповно-літньої дитини, в інтересах якої заявлений позов про збільшення розміру алі-ментів. При цьому слід мати на увазі, що позивачкою за її обізнаності про втра-ту виданого Калинівським районним судом Вінницької області 01 липня 2009 року виконавчого листа ще з 06 серпня 2009 року завдяки відповіді ГУЮ у Во-линській області за № 3-23/4372 ( по тексту апеляцйної скарги ), не вживалися визначені усталеними нормами та порядком заходи про отримання його дублі-ката та відновлення примусового стягнення аліментів у випадку неналежного виконання своїх обов`язків їх платником чи з метою унеможливлення визначен-ня ним на власний розсуд періодичності і розміру сплачуваних аліментів.

Апеляційний суд також не може не брати до уваги доводи відповідача щодо його непрацевлаштованості, відсутності постійного, стабільного заробітку, ос-кільки такі обставини фактично виключають можливість визначення розміру аліментів у частці від невстановленого його заробітку ( доходу ).

Клопочучи перед судом апеляційної інстанції про відмову у задоволенні її позову про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки за його недоведеності, скаржниця не скористалася своїм правом на відмову від позову у відповідності з нормами статті 377 ЦПК України, тому суд дійшов висновку про вирішення заявленої вимоги виключно в інтересах дитини, які не можна визнати ущемленими з урахуванням того положення закону, що згідно абзацу другого частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантова-ний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням викладеного оскаржуване рішення суду першої інстанції під-лягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - без задоволен-ня.

Відповіднодо статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріально-го і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів зали-шити без змін.

Судові витрати у справі у зв'язку із зверненням ОСОБА_2 -ни в суд з даним позовом віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді Т.Б. Сало

С.Г. Копаничук