ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6571/19 Справа № 203/1282/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра, заінтересовані особи : Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року боржник звернувся до суду із вищезазначеною скаргою на дії Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра, зазначивши в якості заінтересованої особи ПАТ КБ "ПриватБанк", обгрунтовуючи свої вимоги тим, що у квітні 2018 року їй стало відомо про виконавче провадження про стягнення з неї на користь заінтересованої особи коштів. Виконавче провадження здійснюється Центральним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. У рамках виконавчого провадження було накладено арешт на належне боржниці нерухоме майно (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 19). При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження стало відомо про наявність у ньому звіту про оцінку вказаного майна, а також огляд майна суб`єктом оціночної діяльності 12.01.2018 року. Між тим, постанова про залучення цього суб`єкта була ухвалена лише 23.01.2018 року, що свідчить про порушення процедури огляду майна. Крім того, у постанові про опис та арешт майна не зазначено інформацію про кількість кімнат, їх площу тощо, а суб`єкт оціночної діяльності не проводив огляд об`єкта зсередини, обмежившись візуальним зовнішнім оглядом.

Враховуючи вищезазначене, боржник просив визнати неправомірними дії Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в особі державного виконавця Астаркіної Є.П. з ухвалення постанови про опис та арешт майна від 12.01.2018 року, з визначення вартості майна боржника на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності, з подання заявки про реалізацію нерухомого майна у СЕТАМ; зобов`язати Центральний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області скасувати постанову про опис та арешт майна, звіт суб`єкта оціночної діяльності, а також заявку про реалізацію нерухомого майна у СЕТАМ .

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа.

АТ КБ "ПриватБанк" відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

20.09.2019 року ОСОБА_2 надав Дніпровському апеляційному суду свої пояснення щодо апеляційної скарги, в яких просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/7722/14-ц було ухвалене рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 15.06.2007 року №2007-ПМ-67 загальною сумою 2082799,60 грн., а також компенсацію судових витрат у сумі 3654,00 грн.

20 лютого 2017 року судом на підставі ухваленого рішення представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано виконавчий лист.

05 жовтня 2017 року Центральним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі вказаного виконавчого листа було відкрите виконавче провадження №54839440.

12 січня 2018 року державним виконавцем було ухвалено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, за якою було описане та заарештоване майно боржниці (нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ). Вказані виконавчі дії було проведено з участю представника стягувача та двох понятих.

23 січня 2018 року державним виконавцем було ухвалено постанову про призначення в якості суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , якого зобов`язано надати звіт (висновок) про визначення вартості арештованого майна.

28 лютого 2018 року ОСОБА_2 було складено висновок про вартість майна та звіт №2602.1/18 про оцінку вартості майна, згідно з якими ринкова вартість арештованого нерухомого майна боржниці станом на 26.02.2018 року склала 810492,00 грн.

02 травня 2018 року майно боржниці було реалізовано за 13000000,00 грн.

Судом встановлено, що правовідносини, які є предметом аналізу у справі, урегульовано Законом України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження», Законом України від 12.07.2001 року №2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

Відмовляючи у задоволенні вимог скаржника, суд першої інстанції посилався на безпідставність та необгрунтованість таких вимог.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що станом на 12.01.2018 року ФОП ОСОБА_2 не набув процесуального статусу суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а тому його дії до 23.01.2018 р. не можуть бути діями, проведеними у рамках виконавчого провадження. Крім того, апелянт зазначає, що суб`єкт оцінювання не проводив всередині огляд (обстеження) об`єкту оцінки, що є неприпустимим для оцінки нерухомого майна, оскільки внутрішній стан приміщення прямо впливає на ринкову вартість об`єкту. А тому, апелянт вважає, що неможливо встановити достовірність інформації оцінщика про ринкову ціну станом на дату складання звіту.

Колегією суддів не приймаються до уваги вказані вище доводи апелянта, оскільки Законом України від 12.07.2001 року №2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не передбачено, коли саме має здійснюватись огляд об`єкта оцінки, як і жодним нормативно-правовим актом не передбачений обов`язок суб`єкта оціночної діяльності здійснювати внутрішній огляд об`єкта оцінки.

Відповідно до ст. 31 Закону України від 12.07.2001 року №2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності зобов`язані,зокрема, дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно-правових актів з оцінки майна; забезпечувати об`єктивність оцінки майна, повідомляти замовника про неможливість проведення об`єктивної оцінки у зв`язку з виникненням обставин, які цьому перешкоджають.

Згідно з пунктом 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

У відповідності з пунктами 15, 16 Національного стандарту методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За правилами, встановленими пунктом 47 Національного стандарту, порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Таким чином, оцінювач при застосуванні порівняльного підходу мав порівняти ціни інших виробників/продавців на аналогічну техніку, ідентичну за своїми технічними характеристиками до тієї ґрунтообробної та кормозбиральної техніки, яка підлягає оцінці, враховуючи те, що таке порівняння має проводитись на дату проведення оцінки.

Пунктом 3 Національного стандарту визначено, що ринкова вартість - це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Таким чином, огляд ОСОБА_2 12.01.2019 року арештованого майна для визначення можливості по виконанню роботи, а саме оцінки арештованого майна, не суперечить вимогам Закону України від 12.07.2001 року №2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та положенням Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», та не є підставою для сумнівів у достовірності інформації оцінщика про ринкову ціну станом на дату складання звіту.

Також, слід зазначити, що 23 січня 2018 року винесено постанову № 54839440 про призначення ОСОБА_2 в якості суб`єкта оціночної діяльності, а 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 було складено висновок про вартість майна та звіт №2602.1/18 про оцінку вартості майна, згідно з якими ринкова вартість арештованого нерухомого майна боржниці станом на 26.02.2018 року склала 810492,00 грн. Тобто, на момент складання вказаного звіту, ОСОБА_2 вже набув процесуального статусу суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що апелянтом ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено порушення прав та інтересів боржника при визначенні вартості арештованого майна.

Безпідставними є доводи апелянта щодо відсутності доказів ідентифікації об`єкта оцінки, оскільки такі докази містяться у звіті ОСОБА_2 , в якому він послідовно розповідає, яким чином та коли він проводив огляд об`єкта, вказано, хто був присутнім під час огляду, вказані всі обмежувальні умови, в яких виконувалась дана робота.

Крім того, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Таким чином, достовірність оцінки майна підтверджується підписом ОСОБА_2 у звіті №2602.1/18.

При цьому, сам звіт про цінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визання такого звіту недійсним.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не було оскаржено ані рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2015 року, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 15.06.2007 року №2007-ПМ-67 , ані виконавчий документ, ухвалений на підставі вказаного рішення суду.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування ухвали суду не має, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова