Справа № 753/4028/13-ц Головуючий 1 інстанція- Леонтюк Л.К.
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 25 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» і третьою особою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2615/0907/88-047 (з наступними змінами і доповненнями), згідно якого банк надав ОСОБА_4 кредит на споживчі цілі в розмірі 45000 доларів США строком на 10 років із розрахунку 12,5 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено 26 вересня 2007 року іпотечний договір № 2615/0907/88-047-Z-47 (з наступними змінами і доповненнями), згідно якого відповідачі передали в іпотеку належне їм на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував, що ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклав 25 травня 2012 року із ПАТ«Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за яким відступив Дельта Банку право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором № 2615/0907/88-047, укладеним із ОСОБА_6 У свою чергу ПАТ «Дельта Банк» 15 червня 2012 року уклав із ПАТ «Альфа-Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, згідно якого відступив Альфа-Банку право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_6 Посилався, що внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора і до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_4

Зазначав, що за умовами укладеного з ОСОБА_4 кредитного договору, останній мав повертати кредит щомісячними платежами згідно графіку погашення кредиту, однак не виконує цих обов`язків, має прострочену заборгованість, яка станом на 10 грудня 2012 року

- 2 -

складає 303706,12 грн., з яких тіло кредиту - 294457,48 грн., проценти - 8230,09 грн. та пеня - 1018,55 грн. Письмова вимога ПАТ «Альфа-Банк» про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена боржнику та відповідачам 14 січня 2013 року, залишена ними без задоволення.

Посилаючись на ст.33 Закону України «Про іпотеку» та умови кредитного і іпотечного договорів, просив в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 303706,12 грн. звернути стягнення на належний відповідачам предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 рокупозов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним № 2615/0907/88-047 від 25 вересня 2007 року в розмірі 303706,12 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачам,шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Визначено, що рішення суду не підлягає виконанню на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 04 червня 2019 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що ні вона, ні інші відповідачі не були повідомлені про відступлення права вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за іпотечним договором № 2615/0907/88-047-Z-47. Наявний у матеріалах справи лист позивача від 14 січня 2013 року про відступлення права вимоги вона не отримувала, а до виписок із договорів купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня та від 15 червня 2012 року не додано акти приймання-передачі права вимоги, а тому відсутні належні докази наявності у позивача права вимоги. Окрім того, вона не отримувала письмову вимогу позивача про усунення порушень, як цього вимагає ст.35 Закону України «Про іпотеку», а відтак позивач не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд неправильно застосував ст.ст.36,38 Закону України «Про іпотеку», оскільки право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі можливе лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а такий договір між сторонами не укладався, а відтак позивач не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки як у позасудовому, так і в судовому порядку. Суд розглянув справу у її відсутність без належного повідомлення про час розгляду справи, а наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки вона не підписувала, що позбавило її можливості під час розгляду справи подати заперечення на позов, надати клопотання, пояснення тощо. Окрім того, зогляду на повторну

- 3 -

неявку позивача, суд мав залишити його позов без розгляду.

ПАТ «Альфа-Банк» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В суді апеляціної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Мовшук С.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити і скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва як незаконне.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» адвокат Гамор Н.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники належно повідомлені про розгляд справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, не з`явилися, причин неявки не повідомили, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Альфа-Банк», суд обгрунтовував свої висновки тим, що позичальник ОСОБА_4 не виконує передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню отриманих кредитних коштів шляхом внесення щомісячних платежів і має значну прострочену заборгованість, чим у свою чергу порушує права позивача як нового кредитора, які підлягають до захисту шляхом дострокового повернення кредитних коштів через процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд виходив з того, що ПАТ «Альфа-Банк» як новий кредитор відповідно до умов договору купівлі-продажу прав вимоги та вимог закону у встановленому законом порядку набув права вимоги до боржників за кредитним та іпотечним договорами.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3).

За положеннями ст.ст.512-514,516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобов`язанні. Заміна кредитора у

- 4 -

зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і третьою особою ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2615/0907/88-047 (з наступними змінами і доповненнями № 1 і № 2 від 28 грудня 2011 року), за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит на споживчі потреби в розмірі 45000 доларів США строком до 25 вересня 2017 року із сплатою 12,5 % річних за користування коштами.

Повернення кредиту згідно п.3.1.1 кредитного договору (в редакції змін від 28 грудня 2011 року) передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних (ануїтетних) платежів за кредитом і процентами в розмірі 527,64 доларів США до 10 числа кожного місяця.

Згідно п.9.1 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі (а.с.21-25).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено 26 вересня 2007 року іпотечний договір № 2615/0907/88-047-Z-47 (з наступними змінами і доповненнями від 28 грудня 2011 року), згідно якого відповідачі передали в іпотеку належне їм на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1 . Умови п.11 іпотечного договору містять положення про права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового прострочення платежів на погашення кредиту.

Також, судом встановлено, що 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклав із ПАТ«Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким відступив Дельта Банку право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за укладеним із ОСОБА_6 кредитним договором № 2615/0907/88-047 та укладеним із відповідачами іпотечним договором № 2615/0907/88-047-Z-47 (а.с.10). У свою чергу ПАТ «Дельта Банк» 15 червня 2012 року уклав із ПАТ «Альфа-Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого відступив Альфа-Банку право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором № 2615/0907/88-047 та іпотечним договором № 2615/0907/88-047-Z-47 Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора і до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за кредитним та іпотечними договорами, боржником за якими є ОСОБА_4 .

Крім того, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_4 не виконував в повному обсязі обов`язків по щомісячному поверненню кредиту, покладених на нього умовами кредитного договору, має прострочену заборгованість, яка станом на 10 грудня 2012 року складає 303706,12 грн.,з яких тіло кредиту - 294457,48 грн., проценти - 8230,09 грн. та пеня - 1018,55 грн., що стверджується розрахунком боргу (а.с.52). Письмова вимога ПАТ «Альфа-Банк» від 14 січня 2013 року про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена боржнику ОСОБА_4 та відповідачам, залишена ними без задоволення.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, з огляду на невиконання боржником ОСОБА_4 передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту і наявність у нього простроченої заборгованості, суд вірно захистив права права ПАТ «Альфа-Банк» як нового кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржниця ОСОБА_1 як і інші відповідачі не була повідомлена про відступлення права вимоги на користь позивача ПАТ «Альфа-Банк» за іпотечним договором № 2615/0907/88-047-Z-47, що унеможливлює зверення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать закону.

- 5 -

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення цієї заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (правовий висновок Верховного Суду України, у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2765цс15).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_4 не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в нього утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу на користь нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк», оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Посилання у скарзі на те, що ОСОБА_1 не отримувала письмову вимогу позивача про усунення порушень, як цього вимагає ст.35 Закону України «Про іпотеку», а відтак позивач не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, позивач ПАТ «Альфа-Банк» як новий кредитор у встановленому законом порядку 14 січня 2013 року направив на адресу позичальника та іпотекодавців письмове повідомленння про усунення порушень, де вказав про необхідність погашення боргу та наслідки його невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, що стверджується письмовим повідомленням, реєстром рекомендованих поштових відправлень, складених банком, списком № 423 згрупованих поштових відправлень на суму 351,36 грн. та квитанцією про оплату на суму 351,36 грн. (а.с.54-56).

По-друге, відповідно до роз`яснень, викладених у п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України.

Твердження у скарзі про відсутність у справі належних доказів наявності у позивача права вимоги, суперечать матеріалам справи, в який міститься укладений 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» таПАТ «Альфа-Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого Альфа-Банк набув право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором № 2615/0907/88-047 та іпотечним договором № 2615/0907/88-047-Z-47 (а.с.11-17). До вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року додано витяг із додатку № 1 до цього договору, в якому вказані кредитний договір № 2615/0907/88-047 та іпотечний договір № 2615/0907/88-047-Z-47, та прізвище боржника за цимим договорами - ОСОБА_4 (а.с.18). Також у справі міститься витяг із укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк»

- 6 -

договору купівлі-продажу прав вимоги, за яким Дельта Банк набув право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував ст.ст.36,38 Закону України «Про іпотеку», оскільки право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі можливе лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а такий договір між сторонами не укладався, а відтак позивач не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки як у позасудовому, так і в судовому порядку.

Такі доводи взагалі не стосується предмета спору, оскільки звертаючись до суду, ПАТ «Альфа-Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження». Про продаж предмета іпотеки банком від свого імені будь-якій особі ні в позові, ні в рішенні не йдеться і ці обставини відповідно не є предметом спору і судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 без її належного повідомлення про час розгляду справи, спростовуються матеріалами справи, в яких міститься поштове повідомлення про вручення ОСОБА_1 рекомендованого відправлення, а саме судової повістки про виклик до суду на 06 вересня 2016 року на 14-00 годину (а.с.126). Інші відповідачі та третя особа також були належно повідомленими, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.122-125).

Посилання скаржниці на те, що вона повістки не отримувала і у поштовому повідомленні стоїть не її підпис, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки вказане поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення містить відомості про вручення особисто ОСОБА_1 судової повістки 04 липня 2016 року, що підтверджено підписом працівника пошти. Вказане повідомлення містить штрих-код та печатку поштового відділення, що повністю відповідає Правилам надання послуг поштового зв`язку, затвердженим постановю КМ України № 270 від 05 берзня 2009 року (із змінами).

При цьому колегія суддів враховує, що посилаючись на вказані обставини позивачка всупереч положенням ст.ст.12, 81 ЦПК України, яка покладає на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала суду доказів фальшування чи підробки вказаного повідомлення про вручення працівником пошти чи іншою особою (висновок службового розслідування пошти у відношенні працівника, вирок суду чи постанову суду тощо).

Необгрунтовні і доводи скаржниці про неможливість подання нею заперечень на позов, надання суду клопотань, пояснень тощо з огляду на розгляд справи у її відсутність. Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що дана справа розглядалася судом із 15 березня 2013 року і відповідачка ОСОБА_1 ще 06 квітня 2013 року отримала копію ухвали про відкриття провадження з копією позову, що стверджується повідомленням про вручення їй рекомендованого відправлення (а.с.67).

Проте на протязі більш як трьох років розгляду до моменту ухвалення рішення у справі не виявила бажання подати відзив чи заперечення на позов, або будь-які пояснення. При цьому колегія суддів враховує, що на протязі цих трьох років скаржниця неодноразовро належно повідомлялася судом про час розгляду справи (а.с.87, 102, 110, 117, 126), в тому числі повістки отримувалися її чоловіком ОСОБА_4 для вручення (а.с.95), проте жодного разу ОСОБА_1 не виявила бажання скористатися своїми процесуальними правами і з`явитися до суду.

Посилання у скарзі на наявність підстав для залишення позову ПАТ «Альфа-Банк» без розгляду у зв`язку з неявкою представника позивача не грунтуються на приписах

- 7 -

процесуального закону та суперечать п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка яка є частиною національного законодавства і яка гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що позивач систематично і сумлінно забезпечував участь у судових засіданнях свого представника, незважаючи на неодноразові відкладення розгляду справи в тому числі за клопотаннями третьої особи ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник скаржниці адвокат Мовшук С.В. послався на необгрунтованість вказаної банком заборгованості боржника ОСОБА_4 за кредитним договором. Колегія суддів не приймає до уваги дані доводи, як бездоказові та такі, що відсутні в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з урахуванням приписів ч.1 ст.367 ЦПК України щодо розгляду апеляційної скарги виключно в межах її доводів.

Суд зазначає, що такі доводи відсутні і в заяві ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення з підстав порушення прав інших відповідачів у справі,з викладених вище підстав.

Окрім того, відповідно до ст.352 ЦПК України учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення або ухвалу суду першої інстанції повністю або частково.

Кожен учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки інші відповідачі є окремими фізичними особами і можуть самостійно оскаржити судове рішення в апеляційному порядку у випадку незгоди з ним, а ОСОБА_1 не уповноважена іншими відповідачами на здійснення захисту їх прав, то такі доводи безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: