Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Номер провадження 2/229/771/2019

Справа № 229/3254/19

27 вересня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

Головуючого судді Лебеженка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Слободкіної Т.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулася позивачка до відповідача з позовною заявою, в якій просить: усунути перешкоди у користуванін власністю, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 (донька позивачки); ОСОБА_1 (позивач); ОСОБА_2 (відповідач). Проте, відповідач, не проживає і ніколи не мешкав за вказаною адресою. При цьому, ні вона, ні її члени сім`ї ніколи не бачили відповідача. Дозволу на його реєстрацію у будинку вона не давала. У квітні 2019 року їй стало відомо, що відповідач зареєстрований у її будинку з 2012 року і по теперішній час. ОСОБА_2 , не проживає у даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймав, особистих речей в будинку не має. Таким чином, реєстрація відповідача у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, а також вона позбавлена можливості оформити субсидію.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі і визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.24-25).

В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що на позові наполягає, просить суд розглянути справу у її відсутність, проти заочного рішення не заперечує (а.с.29).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків, виходячі з наступного.

Судом встановлено, що згідно з копією договору дарування від 19 березня 1999 року, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є позивачка ОСОБА_1 (а.с.11).

Актом перевірки фактичного проживання від 28 травня 2019 року, затвердженим головою комітету «Центральний» та довідкою про склад сім`ї, підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 (донька позивачки); ОСОБА_1 (позивач); ОСОБА_2 (відповідач), однак останній не мешкає з моменту реєстрації (а.с.15, 18).

Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948р.) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з вимогою усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм будинком. Визначальним для захисту права на підставі ст.391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

При цьому, судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 не є членами сім`ї власника будинку, тому він втратив право користуватися житловим приміщенням у цьому будинку.

У зв`язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в користування власністю є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, вимога позивачки щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку на думку суду задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім`ї їх власника або інших осіб відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Згідно зі ст. 7 цього Закону (у редакції Закону від 5 липня 2012 року N 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 власністю - будинком за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житлом - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 27 вересня 2019 року.

Суддя: В.О.Лебеженко