ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2752/19 Справа № 199/8396/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська міська рада, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Покинтелиця Дмитро Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська міська рада, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Покинтелиця Д.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обгрунтування позову зазначила, що з 1996 року вона та ОСОБА_4 почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. В 2006 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4 переїхали проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказала, що за час проживання з 1999 року однією сім`єю з ОСОБА_4 вони від імені ОСОБА_3 отримали доручення строком дії до 14.06.2002 року подарувати або продати за ціну і на умовах на свій розсуд належне їй домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проте за життя ОСОБА_4 не зміг подарувати чи продати вказане вище домоволодіння, оскільки внаслідок пожежі воно було знищене.

У зв`язку зі знищенням майна, за спільні кошти позивач разом зі своїм цивільним чоловіком, ОСОБА_4 збудували новий житловий будинок замість згорілого, весь час проживали у цьому будинку до дня його смерті.

Всупереч того, що житловий будинок був знищений, відповідач уклала договір купівлі-продажу не існуючого житлового будинку по АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Покинтелицею Д.В.

Позивач вважає, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку є недійсним з моменту його укладення, оскільки старий житловий будинок був знесений, а новий збудований не введений в експлуатацію, вказаний договір купівлі-продажу порушує права позивача, оскільки вона також вкладала власні кошти в будівництво нового будинку.

Зважаючи на викладене вище, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 від 01.09.2017 року. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Покинтелицею Д.В. за реєстровим № 1211.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом при дослідженні матеріалів справи, встановлено, що 01.09.2017 року ОСОБА_3 (продавець), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 09.08.2017 року приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук С.І. за реєстровим № 608 діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупець) уклали договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Покинтелицею Д.В. за реєстровим № 608, відповідно до якого до ОСОБА_6 перейшло право власності на 1/2 частину вказаного вище житлового будинку.

01.09.2017 року ОСОБА_3 (продавець), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 09.08.2017 року приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук С.І. за реєстровим № 1211 діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупець) уклали договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Покинтелицею Д.В. за реєстровим № 1210, відповідно до якого до ОСОБА_6 перейшло право власності на 1/2 частину вказаного вище житлового будинку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стороною договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 не були.

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Згідно статей 15, 16 ЦК України, статей ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу.

Доказів, що оспорюваним договором купівлі-продажу було незаконно відчужено житловий будинок по АДРЕСА_1 , унаслідок чого були порушені права саме позивача, апелянт не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Однак, судом першої інстанції встановлено, що позивач спадщину після померлого ОСОБА_4 не прийняла, факт проживання однією сім`єю не встановила, доказів, що спірне майно придбавалося за спільні кошти з ОСОБА_4 не надала.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 порушує її законні права та інтереси, тому провомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко