Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2223/18 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Коломієць О.С., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи в м. Житомирі матеріли цивільної справи №289/2223/18 за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області, Великорацького старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, Мірчанського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, Меньківського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Луньової Д.Ю. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її двоюрідної баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років в м. Москва РФ, право власності на спадкове майно, яке складається з :

-Житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, вартістю 49 325 грн, який знаходиться в АДРЕСА_1 ;

-Земельної ділянки площею 0, 5913 га, вартістю 5913, грн, кадастровий номер :02:000:0320 із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Меньківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, межі якої зазначені у Державному акті на право власності на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 12 серпня 2004 року Радомишльською РДА та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області на підставі розпорядження голови РДА від 07.06.2004 №113, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 353;

-Земельної ділянки площею 1, 2593 га, вартістю 5913 грн, кадастровий номер :04:000:0000 із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Мірчанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і межі якої зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 12 серпня 2004 року Радомишльською РДА та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області на підставі розпорядження голови РДА від 07.06.2004 №113, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 610.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.07.2019 позовну заяву залишено без руху на підставі положень ст. 175, 177 ЦПК України і надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків не пізніше 5 днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі зазначено, що 19.07.2019 на виконання вимог вказаної вище ухвали суду представником позивача було подано заяву про усунення недоліків, в якій уточнено назву одного з відповідачів; у зв`язку з зміною адреси реєстрації та місця проживання позивача зазначено його нову адресу; вказано, що позивачем не подано іншого позову з тим самим предметом і з тих самих підстав; позивачем не вживались заходи досудового врегулювання спору; позивач не вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову. В апеляційній скарзі наголошується, що позивачем визначено вартість житлового будинку та двох земельних ділянок в загальній сумі 67 831грн та від цієї суми сплачено судовий збір. Апелянт вважає, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не є обов`язковою коли особа звертається до суду за оформленням права власності за наявності перешкод, які є очевидними. В апеляційній скарзі зазначається, що позивачем надано до позовної заяви усі наявні докази та у разі необхідності у підготовчому засіданні будуть заявлятися відповідні клопотання про витребування доказів, а також вказано на наявність оригіналів доданих документів у позивача. Таким чином вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач, не виконав у повному обсязі вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За приписами ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно (а.с.3-5).

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 липня 2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення недоліків (а.с. 7-8).

19.07.2019 через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

В заяві, зокрема, зазначено, що ціна позову визначена у розмірі 67 831,00 грн (49 325,00 грн. - вартість житлового будинку; 5 913, 00 грн. - вартість земельної ділянки площею 0,5913 га; 12 593, 00 грн. - вартість земельної ділянки площею 1,2593 га).

Проте, визнаючи позовну заяву не поданою, суд першої інстанції вважав, що на виконання вимог ухвали суду від 05.07.2019 позивач не надав докази, які підтверджують вартість спірних земельних ділянок.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Так, згідно із ст. 201 Земельного Кодексу України, грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Відповідно до ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

При цьому, закон не визначає конкретних доказів, якими має підтверджуватися дійсна вартість майна, на підставі яких має бути визначена ціна позову та відповідно сума судового збору для сплати.

Суд першої інстанції також вказав, що поданий оригінал квитанції про сплату судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. не може бути належним доказом сплати судового збору, оскільки даний платіж приєднаний до справи № 289/1396/18 (н/п 2/289/757/18), яка направлена для розгляду до Коростишівського районного суду Житомирської області згідно Розпорядження від 21.08.2018 № 270. Відповідно до даних з ЄДРСР, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.12.2018, судовий збір по даній справі повернуто позивачу.

Проте, доказів того, що судовий збір повернуто позивачу матеріали справи не містять, а подана квитанція про сплату судового збору свідчить про сплату такого позивачем в аналогічній справі, яка залишена без розгляду за заявою позивача (а.с.45).

Отже, судовий збір за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Посилання суду на незрозумілість попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи також не є достатніми підставами для повернення позовної заяви заявнику, з огляду на таке.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Незазначення позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не є достатньою підставою для повернення позовної заяви, оскільки згідно з ч.2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Суд першої інстанції також вказав, що позивачем не вживались заходи досудового врегулювання спору, позаяк останній вважав, що оскільки спадкодавцем втрачено правовстановлюючі документи, а тому неможливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок є очевидним і не потребує додаткового пред`явлення позивачем суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Способом досудового врегулювання спору, суд першої інстанції вважав недотримання позивачем нотаріального порядку оформлення права на спадщину.

Проте з таким висновком також не можна в повній мірі погодитись.

Так, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (ч. 1 ст. 16 ЦПК України).

Відповідно до абз.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса по питанню оформлення спадкових прав на зазначену в позовній заяві нерухомість та відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину відсутня.

Водночас, в заяві про усунення недоліків зазначено, що позивач надав суду разом з позовною заявою усі наявні докази, якщо з`являться додаткові докази або зміняться обставини справи до закінчення підготовчого засідання сторони мають право на їх подання.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують обставини, на які посилається позивач.

Усі наявні у позивача докази мають бути подані разом з позовною заявою (ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Разом з тим, ненадання відповідних доказів не може бути безумовною підставою для повернення позовної заяви позивачу, оскільки останній звернувся до суду за захистом своїх прав та надав відповідні документи, які вважав за потрібне для підтвердження своїх вимог.

Оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності суд має надати в нарадчій кімнаті та в залежності від цього вирішити спір.

З огляду на викладене апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати як таку, що обмежує доступ позивача до правосуддя та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Судді