КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/30258/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/10909/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Іванової І.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

в інтересах малолітнього

ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка також є законними представником неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві держаної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

у червні 2016 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

В обґрунтування позову зазначала, що вона та її малолітній син зареєстровані у спірній квартирі, власником якої є її батько ОСОБА_3 Останній маючи намір відчужити квартиру почав вчиняти дії, спрямовані на виселення її з дитиною, штучно створює складні побутові умови для спільного проживання, перешкоджає у доступі до житла та особистих речей, забороняє користуватися побутовою технікою та комунальними послугами, змінив замок на вхідних дверях до квартири.

18.10.2016 ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірною квартирою.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що ОСОБА_1 добровільно виїхала із сином та своїм чоловіком із спірної квартири ще 20.12.2015, проте відмовляється знятися з реєстрації за адресою спірної квартири, чим позбавляє його права на розпорядження своїм майном, оскільки він має намір продати квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2019 позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх вселення у зазначену квартиру. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 про вселення та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам щодо дотримання порядку вселення та проживання у квартирі позивачки. Судом не взято до уваги, що він, як власник квартири не надавав згоду на вселення та з ним не укладалася угода про порядок користування квартирою. ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з дозволу ОСОБА_8 Він отримав квартиру у власність на підставі заповіту та не надавав згоди на проживання ОСОБА_1 у цій квартирі. Суд не врахував, що родина ОСОБА_1 29.09.2017 придбала квартиру у м . Ірпінь , де і проживають. Речі, які залишені ОСОБА_1 у спірній квартирі не призначені для повсякденного вжитку. Притаманних родинних відносин між сторонами не існує. За час проживання у спірній квартирі комунальні послуги ОСОБА_1 не сплачувала та ці кошти стягнуто за рішенням суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,4 кв м, житловою - 44,3 кв м, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , та на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року у справі 757/24589/13-ц.

06.02.2014 право власності на зазначену квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є донькою відповідача ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 , 2012 року народження, та ОСОБА_4 , 2016 року народження, які народжені ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_14 є онуками ОСОБА_3 ,

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться: з 1981 року - ОСОБА_3 , з 1988 року - ОСОБА_1 , з 2012 року ОСОБА_2 .

23.02.2016 ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_15 договір відповідального зберігання, відповідно до умов якого протягом півроку речі, зазначені у переліку безкоштовно зберігатимуться у підсобному приміщенні (підвалі) за адресою: АДРЕСА_3 .

У актах, складених за фактом вчинення перешкод у доступі до квартири та речей від 28.02.2016 та 13.03.2016, сусіди ( ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ) та правління ЖБК «Граніт» (в. о. голови ОЖБК Голець О. А.) вказано, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у доступі до квартири ОСОБА_1 та її сину.

Задовольняючи позовні вимоги за основним позовом суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 405 ЦК Україничлени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 вказує, що відповідачі залишили спірну квартиру 20.12.2015. Проте, уже у червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.

ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми такими, що втратили право користування спірною квартирою і рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову апелянт не оскаржує, відтак рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не є предметом апеляційного розгляду.

ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з народження та була членом сім`ї ОСОБА_3 Останній не заперечував, що між ним та донькою склалися вкрай неприязні стосунки та він мав намір продати спірну квартиру. ОСОБА_3 також не заперечував, що замки на вхідних дверях було змінено та після останньої зміни ключі від вхідних дверей ОСОБА_1 не надано.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою, а тому усунув такі порушення житлових прав шляхом вселення позивачки за первинним позов до цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 за час проживання не сплачувала у добровільному порядку за житлово - комунальні послуги не впливають на висновки суду, оскільки питання щодо стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги вирішено у іншій цивільній справі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив дотримання порядку вселення та проживання у квартирі позивачки.

Апелянт не заперечує, що ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з народження. Сама по собі та обставина, що власником цієї квартири була мати ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , а після її смерті квартира перейшла у власність ОСОБА_3 не є підставою для відмови у задоволенні позову про вселення, оскільки ОСОБА_1 з часу вселення була членом сім`ї ОСОБА_3 і вселена у спірну квартиру у встановленому законом порядку. З часу вселення у спірну квартиру ОСОБА_1 не втрачала право користування спірною квартирою та таких вимог до неї не заявлялося ні попереднім власником, ні наступним. З позовом про визнання неї такою, що втратила право користування спірною квартирою ОСОБА_3 звернувся дише після звернення ОСОБА_1 з позовом про вселення. Як зазначалося вище у задоволенні зустрічного позову про визнання ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування спірною квартирою відмовлено. Відтак рішення в цій частині не оскаржене воно є чинним.

Доводи апеляційної скарги про те, що родина ОСОБА_1 придбала квартиру у м. Ірпінь також не спростовують висновків суду, оскільки за відсутності підстав для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою остання має право на захист свого права щодо користування цією квартирою. До того ж будь - яких доказів про те, що ОСОБА_1 має право власності чи право користування квартирою у м. Ірпені не надано.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволенні первісного позову є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргуОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 01.10.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді І. В. Іванова

О. Ф. Мазурик