ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/447/19 Номер провадження 22-ц/814/2544/19Головуючий у 1-й інстанції Шевченко В. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Абрамова П.С., Дряниці Ю.В.

розглянула у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 липня 2019 року, ухвалене суддею Шевченко В.М., повний текст рішення складено 24.07.2019 р., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

22.05.2019 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ними 03.03.2014 року був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Оскільки відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, за ним утворилась заборгованість, розмір якої станом на 05.05.2019 р. становить 12 929 грн. 41 коп., з яких: 1 208 грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3 065 грн. 26 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 027 грн. 34 коп. - пеня за прострочене зобов`язання; 1 536 грн. 62 коп. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 591 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 липня 2019 року позов Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 03.03.2014 р. у розмірі 1208,31 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1921 грн.

Роз`яснено порядок перегляду заочного рішення, а також порядок і строк його оскарження.

З вказаним рішенням місцевого суду не погодився позивач АТ «ПриватБанк» та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та задовольнити позовні вимоги у цій частині в повному обсязі. а також стягнути судові витрати. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вважають помилковими висновки місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 3065,26 грн., так як під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку щодо умов кредитування вписьмовому ваигляді, про що засвідчив підписом.

Тоді як відсутність підпису позичальника в Умовах і правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості,який доведено наданим банком розрахунком та відповідачем не спростовано.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.03.2014 між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н (а.с. 78-94), за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як вказував у позовній заяві позивач, укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви, Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank/ua/ .

Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 05.05.2019 р. складає 12 929,41 грн., з яких: 1 208,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 065,26 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 027,34 грн. нараховано пені за прострочене зобов`язання; 1 536,62 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 591 грн 88 коп - штраф (процентна складова).

При вирішенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено право позивача на стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1208,31 грн. та відсутні правові підстави для стягнення інших складових заборгованості, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вірно встановлено місцевим судом, в анкеті-заяві позичальника, яка підписана відповідачем 03.03.2014 р., процентна ставка не зазначена.

Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 78).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути такі його складові: заборгованість за простроченим тілом кредита, заборгованість за нарахованими відсотками, пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу, і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 79-94).

Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 03.03.2014 р. про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено той факт, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.03.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.05.2019 року).

Тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на вищевикладене, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.03.2014 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також не можна вважати вважати складовою частиною кредитного договору Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 79), оскільки він не містить реквізити сторін та їх підписи.

Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 74-77), розмір нарахованих процентів на поточну та прострочену заборгованість, а також пені неодноразово змінювався, що не передбачено в анкеті-заяві, яка взагалі не містить розміру відсотків та пені.

Також, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами 03.03.2014 р., не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах відповідно до положень закону, зокрема, ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Отже, висновки суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку отриманої суми кредитних коштів та відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованими відсотками, пені за прострочене зобов`язання, заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату боргу та штрафів, - є вірними та узгоджуються з встановленими по справі обставинами, наданими доказами, нормами права, що проаналізовані вище, та з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 р.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 1208,31 грн. та відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 3065,26 грн., 6027,34 грн. пені за прострочене зобов`язання, 1536,62 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу, а також штрафів у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 591,88 грн. - процентна складова.

Розподіл судових витрат проведено судом першої інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача до задоволення не підлягають з огляду на вищенаведене, оскільки спростовуються висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. при розгляді спарви № 342/180/17 від 03.07.2019 р.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам, підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді П.С.Абрамов

Ю.В.Дряниця