Справа № 236/1499/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді Саржевської І.В.,

при секретарі Олійник С.М., Колесник О.І.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман (в порядку загального позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 14.07.2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.10.2018 року у справі № 236/3140/18 шлюб розірвано, судове рішення набрало законної сили 29.11.2018 року. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Під час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 21.03.2018 року, покупцем майна вказаний ОСОБА_2 ). Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, до складу вказаного домоволодіння включені житловий будинок (літ. «А-1»), сарай (літ. «Б»), літня кухня, льох, вбиральня (літ. «В»), гараж (літ. «Г»), сараї (літ. «Д», «Е»), колонка (№1).

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0390, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; право приватної власності на цю ділянку не зареєстровано, земля перебуває лише у користуванні позивача та відповідача. Іншого майна, котре підлягало би поділу між позивачем та відповідачем, сторони не мають.

Під час спільного проживання з відповідачем позивач працювала, отримувала доходи у виді заробітної плати та пенсії за інвалідністю, ОСОБА_2 також отримував пенсію. Оформлення права власності на нерухоме майно було здійснено на ім`я ОСОБА_2 за взаємною згодою позивача та відповідача. Натомість вже після припинення шлюбу ОСОБА_2 не визнавав нерухоме майно як таке, що придбано за спільні кошти колишнього подружжя, не виявляє бажання будь-яким чином вирішити питання щодо подальшої долі спільного майна та можливого виділення частки позивача у такому майні.

ОСОБА_1 вважає, що її майнове право є порушеним, оскільки не визнається відповідачем; позивач змушена вдатись до судового захисту свого права, просить визнати житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визнати за позивачем та відповідачем право власності на Ѕ частину майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення.

В судове засідання 16.09.2019 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи по суті, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно зі ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вислухавши думку присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України (а.с. 7,8-9), уклали між собою шлюб 14.07.2017 року (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 14.07.2017 року Лиманським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, а.с.10).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.10.2018 року у справі № 236/3140/18 шлюб між сторонами розірвано, судове рішення набрало законної сили 29.11.2018 року(а.с.15-17).

Під час перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 позивач працювала, отримувала доходи у виді заробітної плати та пенсії, що підтверджено довідками про доходи СП «Служба воєнізованої охорони» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 29.01.2019 року № 245, від 29.01.2019 року № 246, від 29.01.2019 року № 247 (а.с.21-23), довідкою Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління ПФУ Донецької області від 21.01.2019 року № 128/03 (а.с.24).

21.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; договір посвідчено державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М., зареєстровано в реєстрі за № 678 (а.с.13). Придбання нерухомого майна за цим договором було здійснено за письмовою згодою дружини покупця - ОСОБА_1 (п.5.10 договору). Інформація щодо складу нерухомого майна відображена у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117848614, сформованому державним нотаріусом 21.03.2018 року (а.с.14).

Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, виготовленим станом на 28.03.2019 року фахівцями КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ, до складу вказаного домоволодіння включені житловий будинок (літ. «А-1»), сарай (літ. «Б»), літня кухня, льох, вбиральня (літ. «В»), гараж (літ. «Г»), сараї (літ. «Д», «Е»), колонка (№1); об`єктів самочинного будівництва у складі домоволодіння не зазначено(а.с.42-46).

Згідно зі звітом про оцінку майна № 85/02, складеним суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 04.04.2019 року становить 77885,00 грн. (а.с.26-41).

Згідно з довідкою, виданою Відділом надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лиманської міської ради 03.05.2019 року за № 2388, зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 станом на 03.05.2019 року є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57).

Згідно зі ст. 7 Сімейного кодексу (СК) України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. ст. 355, 368 Цивільного кодексу (ЦК) України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 19.06.2012 року № 17-рп/2012, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,ч.2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з липня 2017 року до листопада 2018 року, відповідачем 21.03.2018 року за згодою позивача та в інтересах сім`ї (що не заперечується сторонами) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а відтак, придбане за договором нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Між сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку поділу спільного майна, отже, суд вважає за необхідне поділити між позивачем та відповідачем спірне майно в рівних частках, оскільки під час розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б дозволили відступати від визначених законом засад рівності.

Пропонований ОСОБА_1 спосіб захисту її невизнаного майнового права не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Суд вбачає наявність законних підстав для визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділу спільного майна подружжя, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд визнає за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спірних об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_2 також визнає право власності на Ѕ частину спірних об`єктів нерухомого майна та припиняє право власності відповідача на 1/2 частку майна право власності на яку визнано за ОСОБА_1 ..

З приводу розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 778,86 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією відділення «Лиманське міське» Краматорської філії АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 23.05.2018 року (а.с. 2). За цих обставин, з урахуванням задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Керуючись ст. 60-63, 68-71 СК України, ст. 3, 10, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) майно, набуте позивачем і відповідачем за час шлюбу, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0390, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Поділити майно, визнане спільною сумісною власністю, таким чином:

-визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0390, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, припинивши право власності за ОСОБА_2 на цю частину майна;

-визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0390, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 778 (сімсот сімдесят вісім) гривень 86 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст цього рішення суду виготовлений 16.09.2019 року.

Суддя -