Справа № 136/777/19
провадження № 2/136/271/19
РІШЕННЯ

іменем України

"19" вересня 2019 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим 26.07.2010, відповідно до якого вона заповіла усе своє майно, йому, ОСОБА_1 . До складу спадкової маси, поміж іншого майна, увійшла 1/2 частка житлового будинку за АДРЕСА_1 , 1960 року побудови, яка була об`єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку. Чоловік спадкодавця ОСОБА_3 , будучи непрацездатним на час відкриття спадщини, набув права на спадкування обов`язкової частки у спадщині за наявності заповіту. 31.03.2016 приватним нотаріусом на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на безспірну частку, яке складається із 5/12 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , а 1/6 частка цього об`єкта нерухомості залишилась відкритою за наявності спору про право в цій частині, а саме право ОСОБА_3 , на отримання обов`язкової частки. За життя ОСОБА_3 не довів таке своє право в установленому діючим законодавством порядку, відтак він вважається таким, що спадщину не прийняв та таке своє право не оспорив, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. На даний час позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на майно, що увійшло до складу спадкової маси в нотаріальному порядку, оскільки як з`ясувалось відсутня його державна реєстрація, на підтвердження законності набуття таких прав спадкодавцем.

У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив.

Ухвалою суду від 26.04.2019 було витребувано за клопотанням позивача матеріали спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання позивач не з`явився, утім надав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у відсутність до суду не направив.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2 встановлено, що за життя 26.07.2010 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно ОСОБА_1 Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Липовецького нотаріального округу Кобзар С.В. та зареєстровано в реєстрі за №2001. За життя спадкодавця заповіт не змінено та не скасовано, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.59). Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом скористався своїм правом на спадкування, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини в межах визначеного законодавцем строку.

03.12.2015 за №634/02-14 приватним нотаріусом Кобзар С.В. Липовецького районного нотаріального округ було зареєстровано заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді обов`язкової частки.

Факт родинних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто те, що вони були подружжям підтверджено свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 .

10.12.2015 в адресу ОСОБА_3 нотаріусом було направлено лист за №626/02-14 з вимогою підтвердити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 в силу діючого законодавства документально.

За наслідками поданої ОСОБА_3 заяви до Липовецького районного суду Вінницької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем було постановлено ухвалу 07.07.2017, якою його заяву залишено без розгляду.

За відомостями Липовецької міської ради Липовецького району (довідка № 2335 від 06.10.2014), ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 , інших зареєстрованих осіб чи тих, які постійно проживали не встановлено.

Матеріали спадкової справи не містять інших доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що ОСОБА_3 на час смерті спадкодавця з нею не проживав та не вчинив дій щодо прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, отож вважається таким, що спадщину не прийняв та іншого судом не встановлено.

Крім цього, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ).

Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , спадщину прийняв, отож вона йому належить з моменту відкриття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Кобзар С.В. Липовецького районного нотаріального округ від 17.04.2019 позивачеві було відмовлено у видачі на його ім`я нотаріального акту на 1/6 частку, яка залишилась відкритою після отримання заявником 31.03.2016 за реєстровим №348 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток спадкового майна, а саме: Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 . Вказане рішення мотивоване тим, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана частка залишилась не зареєстрованою, у зв`язку відсутні правові підстави для видачі нотаріального акту.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що 02.09.2015 Липовецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення, яким визнано житловий будинок за АДРЕСА_1 , 1960 року побудови, об`єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Визначено, що частка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Липовець Вінницької області, в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок за АДРЕСА_1 , становила 1/2 частки.

Вказане рішення суду набрало законної сили 19.10.2015.

Факт належності майна спадкодавцеві у виді вказаного об`єкта нерухомості доведено належними та допустимими доказами.

Згідно технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, встановлено, що рік його побудови 1960.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.03.2003 р. рядом підзаконних актів, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 р. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Листом №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року №1952- IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом України, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13.06.2012 р. №6-54 цс 12).

Згідно довідки виданої КП «Вінницьке обласне об`єднане БТІ» від 28.03.2016 та матеріалів інвентаризаційної справи №2879 на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в яких інформація щодо власників об`єкту нерухомого майна формувалась до 31.12.2012, - 09.10.2012, в КП «ВООБТІ» була проведена реєстрація права власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.09.1012, виданого виконавчим комітетом Липовецької селищної ради народних депутатів трудящих Вінницької області на підставі рішення №2 від 24.01.1968, дублікат якого видано 25.09.2012 на підставі рішення №110 від 31.07.2012.

Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті ОСОБА_2 набула правомірно права на майно яке було об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ якого було проведено за рішенням суду від 02.09.2015, реєстрація нерухомого майна була проведена згідно діючого законодавства, відтак таке її право визнається державою.

Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, отож вона йому належить з моменту відкриття, утім за встановлених вище обставин позбавлений можливості реалізувати свої права в нотаріальному порядку.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону, наявність порушених прав позивача очевидна, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний.

За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263, 265 - 269 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області (місце знаходження: вул. В.Липківського, 30, м. Липовець, Липовецький р-н, Вінницька обл., 22500) про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Вінницької апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Т. Кривенко