Справа № 694/1223/19
провадження № 2/694/529/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

20.09.2019 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд, Черкаської області в складі

Головуючого судді: Дудніченко В.М.

при секретарі: Матвієнко А.А.

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 10 лютого 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач взяв у позивача позику в розмірі 63027,42 грн. ( шістдесят три тисячі двадцять сім гривень сорок дві копійки), яку зобов`язався повернути в строк до 31 грудня 2015 року. На підтвердження своїх зобов`язань відповідач 10 лютого 2015 року склав розписку, де зазначив кількість отриманих грошових коштів, дату їх отримання, строк повернення позики. Свої зобов`язання щодо повернення позики відповідач не виконав, борг не повернув. За період часу з 01 січня 2016 року до 26 червня 2019 року ( 1273 дні):- 63027,42 грн. (шістдесят три тисячі двадцять сім гривень сорок дві копійки) основного боргу;6589,39 грн. (шість тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень тридцять дев`ять копійок) 3% річних;29 023,71 грн. (двадцять дев`ять тисяч двадцять три гривні сімдесят одна копійка) інфляційного збільшення. Розмір процентів договором позики між сторонами визначений не був, у зв`язку з чим такий розмір повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України. За розрахунками позивача за період з 01 січня 2016 року до 26 червня 2019 року становить 35782,41 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням процентів, індексу інфляції та 3 % річних в загальному розмірі 134422,93 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1344,24 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Завальнюк Д.Ю. в судове засідання не з`явились. Просили справу розглянути за їх відсутності та залишити позовну заяву без розгляду. Направили до суду відзив в якому просили застосувати позовну давність.

Судом встановлено наступні факти та правові відносини.

ОСОБА_1 - директором ТОВ «Скаді РК» 10.02.2015 р. було надано ОСОБА_2 позику - грошові кошти в розмірі 63027,42 грн. (шістдесят три тисячі двадцять сім гривень сорок дві копійки) з зобов`язанням повернути кошти в строк до 31.12.2015 р. Зазначена обставина підтверджується доданою до позовної заяви, складеною Відповідачем та підписаною власноруч розпискою від 10.02.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути, позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

07 травня 2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 лист-вимогу з вимогою повернути грошові кошти у сумі 63027,42 грн. (шістдесят три тисячі двадцять сім гривень сорок дві копійки) протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання листа - вимоги . Відповідач не отримав лист-вимогу.

Однак станом на день складення позовної заяви сума заборгованості залишається невідшкодованою та жодних виплат ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок або готівкою від ОСОБА_2 не надходило, що свідчить про порушення взятого на себе зобов`язання за договором позики Відповідачем.

Судом також встановлено, що 01.01.2016 року почався перебіг строку позовної давності.

ОСОБА_1 з позовною заявою звернувся 26.07.2019 року. Таким чином строк позовної давності за вказаними вимогами сплив 01.01.2019 року.

Відповідач просив застосувати позовну давність до вищевказаних вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу (до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання) вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічну правову позицію Верховний суд вказав в постановах від 04 вересня 2019 року справа № 201/15087/14-ц провадження № 61-30881 св 18, від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 29 липня 2019 року справа № 150/374/16-ц провадження № 61-34107св18

Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідно до розписки погоджено строк кредитування до 31.12.2015 року.

Відповідно до правової позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Позивач звернувся до суду із позовом 26.07.2019 року, а трьохрічний строк позовної давності щодо пред`явлення нарахованих відсотків у межах кредитного договору суд вважає, сплинув 01.01.2019 року.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги тобто в частині стягнення неустойки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Суд враховує вищенаведені обставини вважає, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою від 10 лютого 2015 року в сумі 134 422,93 грн. (сто тридцять чотири тисячі чотириста двадцять дві гривні дев`яносто три копійки) в тому числі:

- 63 027,42 грн. (шістдесят три тисячі двадцять сім гривень сорок дві копійки) основного боргу;

- 6 589,39 грн. (шість тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень тридцять дев`ять копійок) 3% річних;

- 35 782,41 грн. (тридцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні сорок одна копійка) процентів;

- 29 023,71 грн. (двадцять дев`ять тисяч двадцять три гривні сімдесят одна копійка) інфляційного збільшення - відмовити.

В стягненні з ОСОБА_2 1344 грн.24 коп. судових витрат по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.261, 264, 267, 526, 625, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - відмовити.

Відповідно до вимог ст.272 ЦПК України копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання надіслати учасникам справи або за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його повного складення до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської обласиі області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2019 року.

Суддя В.М.Дудніченко