ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6355/19 Справа № 199/8098/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенку Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи: державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєва Світлана Василівна, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі рада про визнання неправомірними дій, скасування права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, відновлення права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання неправомірними дій, скасування права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, відновлення права власності.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 08 листопада 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 913, за яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 10 жовтня 2018 року, зробивши запит до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачка дізналась, що право власності на вказаний житловий будинок за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано за відповідачем. Іпотечний договір № 913, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. від 08.11.2007 року було укладено в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 162/03-7 від 08.11.2007 року між відповідачем та ОСОБА_2 ..

В 2015 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами якого 25.06.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене заочне рішення, яким задоволено позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, але відмовлено в задоволенні вимог в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку. Відповідач звернувся до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо примусового виконання рішення суду. Але 17.06.2016 року виконавче провадження було завершене.

Позивачка просила суд визнати неправомірними та протиправними дії публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо набуття права власності на житловий будинок, скасувати право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на житловий будинок; скасувати та вилучити рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2018 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; відновити право власності на житловий будинок за ОСОБА_1 , шляхом внесення відповідного запису до реєстру речових прав.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме скасовано рішення Державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 червня 2018 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 червня 2018 року, за яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При цьому, суд вказав, що позовні вимоги про визнання дій відповідача незаконними, скасування права власності відповідача на спірне домоволодіння, вилучення рішення державного реєстратора, а також поновлення відомостей щодо реєстрації права власності на нерухоме майно є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суперечать способам захисту цивільних прав, визначеним у ст.16 ЦК України.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство "Укрсоцбанк" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що позивачкою не вірно обрано спосіб захисту, оскільки належним способом захисту права або інтересу позивачки є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію. Крім того, апелянт зазначає, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. При цьому, суд зазначив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року відповідачем вже було реалізоване своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, в той час як іпотечним договором, укладеним між сторонами, передбачено застосування лише одного способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 08.11.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 913.

Відповідно до п. 1.1 предмету договору Іпотекодавець, як майновий поручитель передає в повторну іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_2 , зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 162/03-7 від 08.11.2007 року домоволодіння, АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»).

При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», згідно якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

03.08.2009 року між сторонами було укладено договір № 1 про внесення змін до Іпотечного договору № 9133, відповідно до умов якого сторони погодили суть та розмір забезпечених іпотекою вимог, а також виклали пункт 4.6 Іпотечного договору в новій редакції, в якому визначили, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів звернення стягнення.

Встановлено, що в зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих кредитних зобов`язань, за ним утворилась заборгованість.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року звернено стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 04.06.2018 року державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області було оформлено право власності публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на житловий будинок, АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору від 08.11.2007 року.

Частиною 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3. ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Статтею 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в наступному порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у державного реєстратора правових підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки відповідачем вже було реалізоване своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, в той час як іпотечним договором, укладеним між сторонами, передбачено застосування лише одного способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Законність рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегією суддів не перевіряється, так як воно у вказаній частині не є предметом апеляційного оскарження.

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивачкою не вірно обрано спосіб захисту, оскільки належним способом захисту права або інтересу позивачки є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію, а також те, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, - колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині, оскільки іпотечним договором, сторони узгодили застосування лише одного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, яким Банк скористався, звернувшись із позовом до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко