233 № 233/2678/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлостоцької О.В.,

за участі секретаря Теліціної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що в період часу з 12 липня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював помічником машиніста тепловозу виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року відповідач по справі припинив виплачувати заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 19945 гривень 04 копійки (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 15919 гривень 35 копійок).

Позивач просить:

-стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 15919 гривень 35 копійок.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.19).

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглянути справу за його відсутності (а.с.31).

З наданого представником АТ «Українська залізниця» відзиву (а.с.28-31) вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить відмовити їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами:

- відділ кадрів, бухгалтерія та місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, непідконтрольній українській владі з огляду на що відповідач не має відомостей про фактичне виконання позивачем трудових обов`язків;

- внаслідок відсутності доступу до первинних документів нарахування заробітної плати ОСОБА_1 було припинено 16 березня 2017 року;

- відповідач не має можливості нарахувати ОСОБА_2 належну йому суму заробітної плати та виконати передбачені чинним законодавством обов`язки з причин, які не залежать від нього через вплив форс-мажорних обставин, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2

- на підтвердження заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав довідку, складену після 16 березня 2017 року невідомими особами, яка є неналежним доказом.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, обіймав посаду помічника машиніста тепловоза виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.8-10).

17 липня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8-10).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».

На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надано довідку, підписану головним інженером ОСОБА_3 та головним бухгалтером ОСОБА_4 .І., в якій зазначено, що ОСОБА_1 нараховано (з урахуванням податків та обов`язкових платежів) заробітну плату в березні 2017 року 2032 грн 94 коп, в квітні 2017 року - 1671грн 83коп, в травні 2017 року - 1527грн 16коп, в червні 2017 року 1800 грн 43 коп, в липні 2017 року 12912грн 68коп. Сума до виплати за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року становить 15919 грн 35 коп. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» «ПАТ Українська залізниця» (а.с.11).

Відповідно до довідок відповідача по справі від 27 травня 2019 року № 425, від 27 травня 2019 року № 425/2 в період часу з березня по липень 2017 року ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалась; заборгованість на день звільнення відсутня (а.с.32-33, 34).

Доказів на підтвердження сплати на користь ОСОБА_1 належних йому від підприємства сум відповідач не надав та у відзиві зазначив, що з 16 березня 2017 року заробітна плата позивачу по справі не нараховувалась, що не відповідає вимогам діючого законодавства України.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) вбачається, що в період часу з січня по березень 2017 року відповідачем по справі нараховувалась заробітна плата ОСОБА_1 , а з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні (а.с.23-24).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Згідно ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідно до ч.1 ст.75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано довідку за підписом головного інженера ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_5 (а.с.11), яка досліджена судом і зазначені в ній відомості не спростовані відповідачем по справі, не надано доказів, що відомості, які відображені в цій довідці, є недостовірними, як і не спростовано наявність повноважень на складення таких довідок у осіб, що їх підписали.

Заперечення відповідача проти позову зводяться фактично до того, що у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів нарахування заробітної плати позивачу з 16 березня 2017 року не здійснювалось.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи вищенаведені положення Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу ОСОБА_1 , який до 17 липня 2017 року перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, є неспроможними, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, вести бухгалтерський, податковий облік законом покладено саме на працедавця, а не на працівника.

Оскільки відомості, викладені в довідці, наявній на аркуші справи 11 відповідачем не спростовані, а також з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1 довів заявлені позовні вимоги.

Приймаючи до уваги наведене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст.13 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з відповідача заборгованості із заробітної плати в розмірі 15919 грн 35 коп.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне зауважити, заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 15919 грн 35коп визначена з урахуванням відрахованих обов`язкових платежів та податків.

Проведення антитерористичної операції, на яку посилається відповідач та наявність висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 (а.с.35-40) не звільняє АТ «Укразаліниця» від обов`язку сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 94,116, КЗпП України, ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст. ст.ст.4,19,259,263, 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній плати в розмірі 15919(п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 35 копійок.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 18 вересня 2019 року.

Суддя