Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 184/1185/16-ц

провадження № 61-24045св18

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року у складі судді Коваля А. М. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк), звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 23 437,68 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 08 квітня 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 08 квітня 2009 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 29 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, станом на 12 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 23 437,68 грн, з яких: 2 072,10 грн заборгованості за кредитом, 16 673,31 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 3 100 грн заборгованості з пені та комісії, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 092,27 грн штрафу (процентна складова).

Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області рішенням від 08 листопада 2016 року позов банку задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21 845,41 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 2 072,10 грн заборгованості за кредитом, 16 673,31 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 3 100 грн заборгованості з пені та комісії. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідач допустила порушення зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка до цього часу не погашена, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. Оскільки з моменту укладення спірного договору ані позивач, ані відповідач не заявляли про намір припинити його дію, тому строк дії картки діяв до вересня 2015 року та відповідно строк дії спірного договору пролонгувався щороку, у зв`язку із чим позовна давність на звернення до суду з цим позовом не закінчилася.Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 12 квітня 2017 року рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року залишив без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з допущеням при їх ухваленні грубих порушень норм процесуального та матеріального права.

Зазначені у судових рішеннях висновки судів, а саме щодо наявності у кредитному договорі від 08 квітня 2009 року умов щодо отриманого нею кредитного ліміту в сумі 29 000 грн, наявності в договорі умови сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 30 %, а також наявності її згоди з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, суперечить наявним у матеріалах справи документам та об`єктивній реальності.

Сума кредитного ліміту в розмірі 29 000 грн, з умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 30 %, яка зазначена в судових рішеннях не міститься в договорі та в жодному іншому документі, що наявні в матеріалах справи. На вказану обставину вона звертала увагу судів, однак суди не зазначили на підставі чого ними зроблені такі висновки.

Крім того, суди не застосували позовну давність, про застосування якої вона просила.

З огляду на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах Є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 29 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 12 червня 2016 року становить 23 437,68 грн, яка складається з: 2 072,10 грн заборгованості за кредитом, 16 673,31 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 3 100 грн заборгованості з пені та комісії, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 092,27 грн штрафу (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих

процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає

задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що між сторонами укладено кредитний договір, умови якого та вимоги законодавства, що регулюють виниклі між сторонами правовідносини, порушені відповідачем.

Проте, поза увагою судів залишено те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, які банк вважає невід`ємними частинами кредитного договору, відповідачем не підписані, а тому не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Заява позичальника від 08 квітня 2009 року та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів льготного періоду», яка також підписана відповідачем, містять процентну ставку за кредитом у розмірі 2,5 % на місяць, однак умовами укладеного договору, частиною якого не є Умови та Правила надання банківських послуг, право її збільшувати не передбачено.

З розрахунку заборгованості банку починаючи з 01 вересня 2014 року вбачається збільшення відсоткової ставки, і такі вимоги банку судом були задоволені.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 3100 грн за 2013-2016 роки суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не встановив сутності цієї вимоги, адже комісія та пеня мають різну правову природу. Не перевірив суд і базу нарахування (тіло, відсотки), а також не врахував, що строк позовної давності за вимогами про стягнення пені становить один рік (частина 2 статті 258 ЦК України).

Стягуючи тіло кредиту та відмовляючи у застосуванні строків давності, на чому наполягав відповідач, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредиту відповідає строку дії картки, який, після видачі відповідачу нової картки закінчився у вересні 2015 року.

Проте з такими висновками суду також не можна погодитись, оскільки сторони у підписаних між ними документах, які складають кредитний договір, не визначали строку його дії.

В той же час, суди не врахували, що Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів льготного періоду» містить умову про те, що розмір щомісячних платежів становить (враховуючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім. Тобто сторонами визначено мінімальний щомісячний платіж, що включає відсотки та тіло кредиту та строк його сплати.

Відповідно до статті 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки сторони погодили строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім, у відповідача існував обов`язок повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України висловлену у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-522цс17.

У порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не дослідив та не надав належної правової оцінки доказам у справі; не правильно вирішив питання позовної давності та дійшов передчасного висновку про задоволення позову в заявленому позивачем розмірі. Апеляційний суд на вказане уваги не звернув, чим також порушив вимоги процесуального закону.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, відповідно до статті 400 ЦПК України, а тому позбавлений можливості ухвалити у цій справі нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження у ході касаційного розгляду справи, ухвалені у справі рішення не можна вважати законними.

Аргументи ж касаційної скарги щодо безпідставного збільшення ліміту кредиту спростовуються умовами підписаної відповідачем заяви, де сторони договору надали банку право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, доказам у справі та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило