Справа № 183/2056/19
№ 2/183/2250/19
22 липня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
02 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
У встановлений законом строк позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка, а 13 листопада 2018 року їй були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно. Поряд з цим, 13 листопада 2018 року державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки спадкоємцем представлений договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, посвідчений Українською товарною біржею, що не відповідає вимогам ст. 227 ЦК України.
Так, позивач вказує, що спірний житловий будинок належав її чоловікові ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 31 травня 2000 року, посвідченого Українською товарною біржею та зареєстрованого 31 травня 2000 року в Комунальному підприємстві «Новомосковське МБТІ» ДОР» за р.№176-1. Однак, лише при оформленні спадщини позивачу стало відомо, що укладений договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, а в іншому випадку він може бути визнаний недійсним, вирішити дане питання іншим шляхом вона не має можливості, тому і звернулася до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року по справі було відкрито провадження, одночасно витребувано з Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача - Спаської сільської ради відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, без участі представника відповідача, за наявними у справі доказами.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом по справі встановлено, що 31 травня 2000 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 за 6137,00 грн. житловий будинок - А, глинолит. обкл..цеглою, розміром 28,80 кв.м житлової площі з надвірними побудовами: сарай-Б,Г,Ж, л/кухня-В, вбиральня-Д, гараж-Є, колодязь - К, огорожа №2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 4153 кв.м, який був зареєстрований за ОСОБА_2 на праві приватної власності в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 31.05.2000 року за реєстровим №176 , реєстрова книга І (а.с.11).
Згідно повідомлення КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» (а.с.18), станом на 31.12.2012 року власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 31.05.2000 року на Товарній біржі «Українська» (р.№100956), зареєстрованого в НРКП БТІ «Інвентаризатор» 31.05.2000 року за р.№176-1.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.
За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.
Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Покупцем усі умови за договором виконані. Згідно із п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана ОСОБА_2 за 6137,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.
Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володів ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку немає.
Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.
В той же час, відповідно до вимог ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , у відповідності до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №427/2013, матеріали якої свідчать про те, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 являється дружина померлого - ОСОБА_1 . Даних про наявність інших спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено.
В подальшому, на ім`я позивача були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно.
Поряд з цим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 листопада 2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки представлений спадкоємцем договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку був посвідчений Українською товарною біржею, що не відповідає вимогам ст. 227 ЦК України, у зв`язку з чим, така нотаріальна дія буде суперечити чинному законодавству (а.с.17)
У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.
Аналізуючи викладене, суд вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76,81,89,263, 265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на житловий будинок А-1, загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сараї літ. «Б», «Г», «Ж», літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Д», гараж літ. «Є», літній душ літ. «З», навіс літ. «Л», споруди, мостіння №1-5, літ. «К»,«І», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.