ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/14302/18

провадження № 22-ц/818/3151/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Людмила Миколаївна,

третя особа: акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни, третя особа: акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою акціонерного товариство «Укрсоцбанк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року, ухвалене суддею Цвірюк Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни, третя особа: акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що з сайту Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що право власності на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, 20 червня 2018 року була зареєстрована відповідачем на ім`я третьої особи. Підставою внесення запису про право власності є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41702303 від 20 червня 2018 року Калініною Людмилою Миколаївною Зміївська міська рада Харківської області, підстава виникнення права власності - іпотечний договір, номер 2931, виданий 30 серпня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В.

Вважає, що перехід права власності на вказану квартиру є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та Договору іпотеки. Посилається на ту обставину, що між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» 30 серпня 2007 року був укладений договір кредиту, за яким він отримав кредит у загальному розмірі 42800дол.США зі сплатою за користування кредитом 12,85% річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2022 року. В подальшому між сторонами укладено Додаткову угоду №2, якою збільшено відсоткову ставку до 13,85% та суму кредиту до 67 508,51дол.США та встановлено новий термін погашення кредиту до 10 липня 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 серпня 2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано зазначену вище квартиру.

Зазначає також, що на час реєстрації права власності за спірним рішенням відповідача на ім`я третьої особи, підставою права власності іпотекодавця було рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2008 року по справі №2-1844/2008. Вказує на те, що вказана реєстраційна дія вчинена з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідачем не з`ясовано і не перевірено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) визначено що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

В зв`язку із цим просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20 червня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», винесеного державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М., індексний номер 41702303, номер запису про право власності 26709677 та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20 червня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», винесеного державним реєстратором Калініною Л.М., Зміївська міська рада Харківської області індексний номер НОМЕР_1 , номер запису про право власності 26709677.

Стягнуто з державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ «Укрсоцбанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для державної реєстрації Банком були надані всі необхідні документи передбачені діючим законодавством, а тому у державного реєстратора не було законним підстав для відмови Банку у державній реєстрації.

Крім того, судом було залучено до матеріалів справи не належно посвідчену копію судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від01 лютого 2008 року.

Суд виріши справу на підставі двох договорів, які не стосуються справи.

Також зазначає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час проведення реєстраційної дії існували суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, саме за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 148,1 кв.м., тоді як оскаржуваним рішенням за ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,7 кв.м. Таким чином, відповідачем було порушено порядок державної реєстрації права власності, що є предметом позову, а саме в порушення ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не було належним чином перевірено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а тому прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності за Банком не відповідає вимогам законодавства.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновком суду, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 30 серпня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ«Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №805/16/18-4/7-255, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 42800дол.США зі сплатою 12,85% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2022 року.

В подальшому між сторонами укладено Додаткову угоду №2, якою збільшено відсоткову ставку до 13,85% та суму кредиту до 67 508,51дол.США та встановлено новий термін погашення кредиту до 10 липня 2027 року.

В забезпечення виконання умов договору 30 серпня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №805/13/18-5/7-881, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. за реєстровим №2931, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 вересня 2005 року приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. за реєстровим №3092.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №138572961 від 21 вересня 2018 року, державним реєстратором відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. 20 червня 2018 року було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру кв. АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору.

В обґрунтування наявності підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію, ОСОБА_1 вказуває на порушення державним реєстратором законодавчо встановленого порядку здійснення такої реєстрації, оскільки рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 лютого 2008 року за ним було визнано право власності на новостворене нерухоме майно, а саме: реконструйовані з облаштуванням мансарди приміщення квартири АДРЕСА_1 , площею: приміщення 1 площею 14,9 кв.м., приміщення 2 площею 16,1 кв.м., приміщення 3 площею 34,2 кв.м., приміщення 4 площею 13,5 кв.м., приміщення 5 площею 12,0 кв.м., приміщення 6 площею 4,8 кв.м., приміщення 7 площею 21,2 кв.м., приміщення 8 площею 27,0 кв.м., приміщення 9 площею 5,2 кв.м., загальною площею 148,1 кв.м.. Зазначене рішення набрало законної сили та є чинним.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 вказаного Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 даного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п.4.1, 4,5 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, в т.ч. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»

Відповідно доп.п.1,2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з основних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Відповідно до ч.3. ст.10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Статтею 18 Закону встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно частини першої статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 лютого 2008 року за ОСОБА_1 визнано право власності на новостворене нерухоме майно, а саме: реконструйовані з облаштуванням мансарди приміщення квартири АДРЕСА_1 , площею: приміщення 1 площею 14,9 кв.м., приміщення 2 площею 16,1 кв.м., приміщення 3 площею 34,2 кв.м., приміщення 4 площею 13,5 кв.м., приміщення 5 площею 12,0 кв.м., приміщення 6 площею 4,8 кв.м., приміщення 7 площею 21,2 кв.м., приміщення 8 площею 27,0 кв.м., приміщення 9 площею 5,2 кв.м., загальною площею 148,1 кв.м.. Зазначене рішення набрало законної сили та є чинним.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №138572961 від 21 вересня 2018 року, 22 лютого 2008 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 лютого 2008 року. (а.с.13-16).

У подальшому,18 червня 2018 року державним реєстратором відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. 20 червня 2018 року було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру кв. АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору.

Отже, з викладеного вбачається, що під час здійснення держдавним реєстратом реєстрації права власності за банком на спірну квартиру, жодних суперечностей у реєстрі не існувало, оскільки загальна площа квартири, як на час реєстрації права власності за ОСОБА_1 так і начас реєстрації права власності за Банком, була не змінною - 75,77кв.м, а не як зазначає позивач 148,1кв.м.

З урахуванням викладених обставин, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову без задоволення.

Згідно ч.1, п.2 ч.2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариство «Укрсоцбанк»- задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни, третя особа: акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код № НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариство «Укрсоцбанк» (юридична адреса: вул. Ковпака, буд.29, м. Київ, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20грн. (одну тисячу п`ятдесят сім гривень 20коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко